Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

Р І Ш Е Н Н Я

05 травня 2016 року Справа № 927/382/16

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Іноваційна компанія «Інвест буд», , вул. Госпітальна, 12-Д, м. Київ, 01601

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Чернігівобленерго», , вул. Горького, 40, м. Чернігів, 14000

Предмет спору: про стягнення 4548,49 грн

Суддя В.В. Шморгун

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №07/2016 від 07.04.2016.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №28/1994 від 29.04.2016.

У судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Іноваційною компанією «Інвест буд» подано позов до Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» про стягнення заборгованості за поставлений товар у сумі 57129,60 грн, штрафної санкції у розмірі 4258,16 грн, 3 % річних у розмірі 290,33 грн та судового збору у розмірі 1378,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що ним на виконання умов договору, укладеного між сторонами, було поставлено відповідачу товар належної кількості та якості, за який останній вчасно не розрахувався. Таким чином, згідно вимог вказаного договору, Господарського та Цивільного кодексів України у позивача виникло право на стягнення основної суми заборгованості, штрафних санкцій та 3% річних від простроченої суми.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 20.04.2016 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 05.05.2016.

У судове засідання з'явились уповноважені представники сторін.

Від представників сторін клопотання про фіксацію судового засідання технічними засобами не надходило.

До початку судового засідання через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення №22/3 від 22.04.2016, в яких підтверджено те, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, не має справи між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав, а також не має рішення цих органів з такого спору.

Крім того, від позивача надійшла заява №22/4 від 22.04.2016 про зменшення розміру позовних вимог у звязку з добровільною сплатою відповідачем основної суми заборгованості у розмірі 57129,60 грн. Однак, позивач пояснює, що відповідач протягом тривалого часу (майже два місяці) порушував свої зобовязання, до того моменту, як позивач був змушений звертатись за судовим захистом, відповідач грошові кошти не сплачував та незаконно ними користуючись. Враховуючи зазначене, Товариство з обмеженою відповідальністю «Іноваційна компанія «Інвест буд» просить стягнути з відповідача 4548,49 грн, з яких 4258,16 грн штрафна санкція, 290,33 грн 3% річних.

Також, у зазначеній заяві позивач просить покласти судовий збір на відповідача у повному обсязі у відповідності до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача про задоволення клопотання позивача про зменшення позовних вимог не заперечувала.

Згідно ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи, що зменшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, представник відповідача не заперечувала проти задоволення заяви позивача, суд приймає вищевказану заяву позивача в частині зменшення позовних вимог до розгляду і спір вирішується з її урахуванням.

У судовому засіданні представник позивача виклав позовні вимоги, зазначені у позовній заяві, та просив задовольнити їх з урахуванням зменшення позовних вимог, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві та наголосив, що вимоги договору, укладеного з відповідачем, ним виконано в повному обсязі, продукція поставлена в належний строк, в необхідній кількості та асортименті. Після поставки будь-яких заперечень щодо кількості або строків такої поставки з боку відповідача не надходило.

Представник відповідача у судовому засіданні підтвердила факт отримання поставленого товару на загальну суму 142824,00 грн згідно умов договору поставки, факт несвоєчасної оплати за поставлений товар та зазначила про відсутність претензій щодо кількості та строків поставки. Представник також зауважила, що не визнає позовні вимоги, оскільки довіреністю ПАТ «Чернігівобленерго» таке право заборонено, однак, будь-яких інших обґрунтувань на свої заперечення проти позовних вимог суду надано не було.

Крім того, представник позивача зазначила про сплату ПАТ «Чернігівобленерго» суми заборгованості за спірним Договором, на підтвердження якої надала суду письмове пояснення та копію платіжного доручення №7775 від 21.04.2016 про сплату 57129,60 грн основної заборгованості, для стягнення якої подано позовну заяву.

Зазначені документи судом прийнято, залучено до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши повноважних представників сторін та перевіривши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог у повному обсязі з таких підстав.

Як встановлено судом, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іноваційна компанія «Інвест буд» та Публічним акціонерним товариством «Чернігівобленерго» 02.12.2016 укладено договір поставки №393 (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобовязується поставити та передати у власність покупцеві продукцію (надалі Товар) згідно зі Специфікацією (Додаток №1), яка після її укладення є невідємною частиною даного договору. Найменування згідно з Класифікатором, асортимент, обсяг (кількість), країна-виробник, ціна, технічні та інші вимоги до товару визначаються у Специфікації до даного Договору.

Згідно з п. 1.2 Договору покупець зобовязується прийняти товар, що поставляється, і оплатити його вартість відповідно до умов цього Договору.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що ціна за одиницю товару зафіксована у Специфікації у гривнях.

Пунктом 3.4 Договору передбачено, що загальна сума договору буде визначатись шляхом додавання вартості партій товару за всіма Специфікаціями, які будуть укладені Сторонами до даного Договору, та встановлюється в межах 119020,00 грн, крім того ПДВ 20% - 23804,00, загальна сума з ПДВ 142824,00 грн.

Згідно п. 4.1.1, 4.1.2 Договору Покупець здійснює попередню оплату у розмірі 60% вартості замовленого товару протягом 5 банківських днів з моменту виставлення рахунку-фактури Постачальником. Покупець має право здійснити попередню оплату в розмірі, що перевищує 60% від вартості замовленого товару. Остаточний розрахунок здійснюється протягом 5 банківських днів з моменту одержання товару покупцем.

Пунктом 5.1 Договору сторони погодили, що поставка здійснюється одноразово або партіями на підставі письмової заявки покупця (допускається передача заявки факсом або електронною поштою), постачальник підтверджує одержану заявку та/або виставляє покупцю рахунок-фактуру на оплату, що буде вважатися підтвердженням заявки постачальником.

Строк поставки товару становить 30 календарних днів з моменту підтвердження постачальником заявки покупця. Постачальник має право дострокової поставки товару (п. 5.2 Договору).

Виходячи з умов п. 5.3 та Специфікації (додаток № 1 до Договору), поставка здійснюється на умовах доставки товару покупцю згідно з базисом поставки DDP склад покупця за адресою: м. Чернігів, вул. Ціолковського, буд. 20, центральний склад ПАТ Чернігівобленерго.

Відповідно до п. 5.6 Договору, зобовязання позивача вважаються виконаними з моменту передачі товару в розпорядження покупця. Зобовязання відповідача вважаються виконаними з моменту оплати за прийняття поставленого товару.

За приписами п. 6.1 Договору товар вважається прийнятим відповідачем від позивача після підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної. Кількість та якість товару, що постачається, перевіряється відповідачем при прийманні товару у місці доставки.

Цей Договір є укладеним з моменту підписання та діє до 31.03.2016, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань (п. 11.1 договору).

У додаток до Договору між сторонами підписана Специфікація №1 від 02.12.2015 (далі Специфікація), в якій обумовлено поставку товару «набір електромонтера №2/6» у кількості 100 штук на суму 142824,00 грн.

ПАТ «Чернігівобленерго» на виконання умов Договору направило позивачу ОСОБА_3 №1 від 22.12.2015 на поставку товару на суму 142824,00 грн (далі ОСОБА_3) (а.с.13), обумовленого Специфікацією.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок фактуру № 278 від 22.12.2015 на оплату замовленого товару у сумі 142824,00 грн (а.с. 14).

Згідно видаткової накладної № 78 від 29.01.2016 на суму 142824,00 грн позивачем поставлено, а відповідачем, в особі ОСОБА_4 (інженер 1 кат. ВМТЗ), що діяв на підставі довіреності №21 від 29.01.2016, отримано товар, обумовлений Специфікацією та ОСОБА_3 відповідача, на загальну суму 142824,00 грн.

Заперечень щодо факту поставки товару за вказаній видатковій накладній відповідачем суду не надано, як і доказів предявлення претензій щодо якості та термінів поставки товару.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем виконані прийняті на себе зобовязання з передачі товару, а відповідачем, у свою чергу, прийнятий цей товар без будь - яких зауважень.

Виходячи з умов п. 4.1.2 Договору граничний строк оплати поставленого товару за накладними є 05.02.2016.

На виконання вимог п. 4.1.1 Договору 24.12.2015 відповідач здійснив попередню оплату товару у розмірі 85694,40 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача, решту вартості поставленого товару у розмірі 57129,60 грн у встановлений договором строк не оплатив.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачу позивачем було поставлено продукції на загальну суму 142824,00 грн, яку ним оплачено лише у розмірі 85694,40 грн.

Оскільки відповідачем було сплачено лише частину грошового зобовязання за Договором, позивачем було направлено на адресу відповідача лист, у якому ТОВ «ІК «Інвест буд» повідомляє ТОВ «Чернігівобленерго» про наявну заборгованість та просить погасити її у найкоротші терміни.

Відповідачем заборгованість погашено не було, станом на час звернення до суду заборгованість становила 57129,60 грн.

Однак, як вбачається з заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог від 22.04.2016 та з платіжного доручення №7775 від 21.04.2016, наданого відповідачем, після звернення ТОВ «ІК «Інвест буд» до суду відповідачем було сплачено на рахунок позивача 57129,60 грн.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, свої зобов'язання щодо сплати позивачу грошових коштів за поставлений товар відповідач виконав лише після звернення позивача до суду з позовною заявою.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України загальні зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами суд приходить до висновку, що дії сторін (передача продавцем товару покупцю за товарно-транспортними накладними, прийняття товару покупцем) свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно з ст. 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач належним чином виконав свої зобовязання шляхом поставки товару.

Відповідач, у свою чергу, лише після подання позивачем позовної заяви до суду сплатив усю належну до сплати суму грошового зобовязання за Договором.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Сторонами у п. 8.4 Договору визначено, що у випадку прострочення оплати товару, постачальник може вимагати від покупця сплати на користь постачальника штрафної санкції в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у цей період.

У відповідності до вимог Договору позивачем зроблено розрахунок та заявлено до стягнення штрафну санкцію у розмірі 4258,16 грн, 3% річних від простроченої суми у розмірі 290,33 грн.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з умов Договору штрафна санкція, що передбачена сторонами за порушення грошового зобовязання, за своєю правовою природою є пенею, оскільки нараховується у такому самому розмірі і таким самим способом, як і пеня.

Згідно до статті 624 Цивільного кодексу України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Зі статті 230 Господарського кодексу України слідує, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Виходячи із положень зазначеної норми, 3% річних не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобовязання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобовязання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав), не звільняє його від відповідальності, що також підтверджується ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України.

Аналогічні висновки викладені у Постановах Верховного Суду України від 15.11.2010 у справі № 3-11гс10 та від 12.12.2011 у справі № 3-132гс11.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12 та від 24 жовтня 2011р. у справі № 6-38цс11.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

У відповідності до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобовязання за спірним Договором підтверджується доказами, які маються в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 4258,16 грн та 3% річних у розмірі 290,33 грн відповідають нормам матеріального права та умовам Договору, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд не приймає до уваги клопотання позивача про застосування ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України при розподілі судового збору, оскільки судовий збір сплачено ТОВ «ІК «Інвест буд» при поданні позовної заяви у мінімально встановленому ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмірі. Судовий збір за новою ціною позову підлягає сплаті у тому ж мінімальному розмірі, а тому зменшення розміру позовних вимог у даному випадку не тягне за собою наслідків у виді повернення частини сплаченого судового збору, яку позивач просить покласти на відповідача.

Таким чином, при задоволенні позовних вимог суд застосовує ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 22, 32-35, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (, вул. Горького, 40, м. Чернігів, 14000) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іноваційна компанія «Інвест буд» (, вул. Госпітальна, 12-Д, м. Київ, 01901) пеню у розмірі 4258,16 грн, 3% річних у розмірі 290,33 грн та 1378,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Повне рішення складено 10.05.2016.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя В.В. Шморгун