ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016 р. Справа №917/191/16

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.,

за участю представників:

позивача: Ребрик С.М.,

відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк",

вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпропетровськ, 49094

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,

АДРЕСА_1, 37600

про стягнення 22 801,37 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 22 801,37 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором банківського обслуговування б/н., укладеним між сторонами 02.03.2011 року.

Представник позивача в судовому засіданні 5.04.2016 р. підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання втретє не з'явився, вимог суду, викладених в ухвалі про порушення провадження у справі від 15.02.2016р. та в ухвалах про відкладення розгляду справи від 02.03.2016 р., 22.03.2016р. не виконав. Вказані ухвали направлялись судом на адресу вказану у позовній заяві та яка відповідає інформації в ЄДР, повернулись до суду без вручення адресату за закінченням терміну зберігання.

Судом враховано рекомендації, викладені у п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", відповідно до яких у разі, якщо ухвалу було надіслано за належною адресою і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Крім того п. 3.9.2 містить рекомендацію, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відтак, обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні судом не було встановлено. За таких обставин, суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що рішенням господарського суду Полтавської області від 02.09.2014 р. по справі №917/1360/14 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задоволено повністю, стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 27 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 30 907,15 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 15 688,72 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за Договором, 7 290,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом та 1827,00 грн. судового збору.

Вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 16.09.2014 р.

Даним рішенням встановлено, що 02.03.2011 Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2.(надалі відповідач) було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно заяви відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування №б/н від 02.03.2011 р., відповідно до умов якого Відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_2 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта, що визначено та врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг" (надалі Умови).

Відповідно до довідки від 28.05.2014 р. про розмір встановленого кредитного ліміту, відповідачу станом на 30.08.2011 р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 27 000,00 грн.

Наявними в матеріалах справи виписками по банківському рахунку відповідача (рахунок НОМЕР_2, який відповідає номеру поточного рахунку, вказаному в заяві відповідача про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів) підтверджується надання банком відповідачу кредиту у сумі 27 000,00 грн.

Взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредитних коштів відповідач не виконав, що й стало підставою для звернення позивача до суду.

Відтак, в рішенні суду від 02.09.2014 року встановлено наявність між сторонами зобов'язань, що виникли з договору банківського обслуговування б/н від 02.03.2011 р. Також судом встановлено надання банком відповідачу кредиту у сумі 27 000,00 грн., порушення відповідачем вимог договору банківського обслуговування б/н від 02.03.2011 р. в частині повернення кредитних коштів у сумі 27 000,00 грн., сплати відсотків за користування кредитом та комісії за користування кредитом. Судом стягнуто з відповідача 30 907,15 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 15 688,72 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за Договором та 7 290,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом. Факти, встановлені в рамках справи №917/1360/14, не мають доводитись знов в рамках даної справи.

В даній справі позивач просить суд стягнути з відповідача 22 801,37 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором нарахованої станом на 29.01.2016 року за договором банківського обслуговування б/н від 02.03.2011 р. (розрахунок а.с. 26).

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 202, 205 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, останній за приписами статті 204 Цивільного кодексу України є правомірним.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

У відповідності з ч. 2 статті 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Укладений між сторонами у даній справі кредитний договір не суперечить чинному законодавству, укладений у письмовій формі, а своїм підписом в графі "Підпис" на заяві, що разом з Умовами складає кредитний договір, відповідач підтвердив свою згоду з умовами даного кредитного договору.

Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Судом в справі №917/1360/14 встановлено порушення відповідачем вимог договору банківського обслуговування б/н від 02.03.2011 р. в частині повернення кредитних коштів у сумі 27 000,00 грн., сплати відсотків за користування кредитом та комісії за користування кредитом.

Згідно з ч. 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

За змістом п. 3.2.1.5.1 Умов при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами п., п. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п., п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченого п., п. 3.2.1.2.2., 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня , у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.2.1.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Частина 6 ст. 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до 3.2.1.5.4 Умов - нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.2.1.0.5.1., 3.2.1.5.2., 3.2.1.5.3, здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

Оскільки прострочення виконання зобов'язання з повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом та оплати комісії має місце, є правомірними позовні вимоги про стягнення на користь позивача пені в сумі 22 801,37 грн. нарахованої станом на29.01.2016 року.

Відповідно до положень статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи із змісту статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 22 801,37 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором банківського обслуговування б/н від 02.03.2011 року обґрунтовані і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а відтак підлягають задоволенню.

Понесені позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача відповідно до статті 49 ГПК України.

Крім того, позивач просить суд повернути 177,31 грн. судового збору, оскільки при подачі даного позову позивачем було сплачено 1555,31 грн. за платіжним дорученням №ІНВ91В158Х від 01.02.2016 р. (а.с. 8), замість 1 378,00 грн. (відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір").

Згідно з п. 1 ч. 1 статті 7 Закону України від 08.07.2011 р. №3674-VІ "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

На підставі матеріалів справи та керуючись 33, 35, 43, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, 37600, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпропетровськ, 49094, код 14360570) 22 801,37 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та 1378,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

3. Повернути з Державного бюджету України (рахунок УДКСУ у м. Полтаві, р/р 3002 ГУ ДКСУ у Полтавській області, МФО 831019, , код платежу 22030101) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпропетровськ, 49094, код 14360570) 177,31 грн. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням №ІНВ91В158Х від 01.02.2016 р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

4. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Повний текст рішення складено 04.05.2016 р.

Суддя Кульбако М.М.