Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "10" травня 2016 р. Справа № 906/280/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1 (свідоцтво НОМЕР_1 від 12.04.2012);

від відповідача 2: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Слава" (с.Припутні Ізяславського району Хмельницької області)

до 1) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (м. Житомир)

2) Кооперативу "Ритм" по виготовленню радіоелектронної апаратури (м. Житомир)

про визнання зобов'язання за договором поруки від 12.06.2015 припиненими

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про визнання зобов`язань за договором поруки від 12.06.2015 припиненими.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ФОП ОСОБА_2 та СТОВ "Слава" було укладено договір №29 від 12.06.2014. За своєю правовою природою даний договір містить ознаки договору поставки та надання послуг. Під час виконання договору виникла дебіторська заборгованість, у зв`язку з чим господарським судом Житомирської області 03.03.2016 було провадження у справі №906/183/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (м. Житомир) до 1) Кооперативу "Ритм" по виготовленню радіоелектронної апаратури (м. Житомир) та 2) Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Слава" (Хмельницька обл., Ізяславський р-н, с.Припутні) про стягнення 116132,80 грн.

Однак, 12.06.2015 ФОП ОСОБА_2( кредитор) уклав з Кооперативом "Ритм" по виготовленню радіоелектронної апаратури (поручитель) договір поруки №б/н, згідно умов якого сума поруки становить - 500,00 грн. На думку позивача право пред`явити вимогу до поручителя виникло у ФОП ОСОБА_2 з 20.06.2014 по 05.07.2014, а пред`явлена вимога безпосередньо 01.02.2016, тобто після спливу, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України, шестимісячного строку. У зв`язку з чим позивач вважає, що зобов`язання за договором поруки від 12.06.2015 є припиненими. Крім того позивач вважає договір таким, що суперечить чинному законодавству, є фіктивним та укладався лише з метою зміни територіальної підсудності спору.

Позивач повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив. Клопотанням № 129 від 11.04.2016 позивач просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 47).

Представник першого відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з підстав викладених у відзиві № 4282 від 12.04.2016. Зазначив, що оскаржуваний договір поруки було укладено в межах строку позовної давності (з 20.06.2014 по 12.06.2015) і він не впливає на виконання зобов`язань СТОВ "Слава" перед ФОП ОСОБА_2 за договором №29 від 12.06.2014, враховуючи те, що СТОВ "Слава" до цього часу не розрахувалось перед ФОП ОСОБА_2 в повному обсязі, що підтверджує СТОВ у своїй позовній заяві.

Другий відповідач в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив. Заявою від 04.04.2016 (вх. № 4318 від 13.04.2016) просив здійснювати розгляд справи у відсутність представника кооперативу "Ритм", позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить відмовити в їх задоволенні (а.с.45).

Розгляд справи здійснюється за наявними в матеріалах справи документами, відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника першого відповідача, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

12.06.2014 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (виконачець/відповідач1) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Слава" (замовник/позивач) укладено договір № 29, згідно якого виконавець зобов'язався за технічним завданням замовника провести демонтаж та монтаж зерноочисного обладнання, вартість товару складає 237500,00 грн (далі - основний договір) (а.с. 8-9).

Відповідно розділу 3 про порядок розрахунку за основним договором, замовник (позивач) зобов'язався провести за безготівковим розрахунком: попередню оплату у розмірі 50% - 118 750,00 грн; 25% - 59375,00 грн протягом одного банківського дня після доставки товару; 25% - 59375,00 грн протягом одного банківського дня після підписання акту виконання робіт.

Відповідно п. 4.1 основного договору, виконавець зобов'язався виконати роботи передбачені п. 1 договору до 15.07.2014.

12.06.2015 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (кредитор/відповідач1) та Кооперативом "Ритм" по виготовленню радіоелектронної апаратури (поручитель/відповідач2) укладено договір поруки (а.с. 10-11).

Відповідно п. 1.1 договору поруки, поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов'язань сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Слава" (30353, Хмельницька область, Ізяславський район, с.Припутні, ) (надалі за текстом цого договору - боржник), що виникли з договору від 12.06.2014 № 29, укладеним між кредитором та боржником про постачання та монтаж зерноочисного обладнання відповідно до основного договору загальною вартістю 237 500,00 грн. за текстом цього договору - боржник), що виникли з договору від 12.06.2014 № 29, укладеним між кредитором та боржником про постачання та монтаж зерноочисного обладнання відповідно до основного договору загальною вартістю 237 500,00 грн.

Згідно п.2.1 договору поруки у відповідності до основного договору предметом договору є поставка та монтаж зерноочисного обладнання відповідно до основного договору загальною вартістю 237 500,00 грн з терміном повної оплати боржником протягом одного банківського дня після підписання кредитором та боржником акту виконаних робіт.

Як визначено у пунктах 3.1, 4.1 договору поруки, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов'язання. Але в будь-якому випадку розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати 500,00 грн.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту виконання боржником зобов'язань за основним договором, окрім випадків визначених в ст. 559 Цивільного кодексу України (п. 7.1 договору поруки).

01.02.2016 відповідач1 направив поручителю (відповідачу2) вимогу про сплату боргу за СТОВ "Слава".

У зв'язку з непогашенням заборгованості за вимогою, ФОП ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з СТОВ "Слава" 53623,50 грн боргу за договором № 29 від 12.06.2014 (справа № 906/183/16).

Позивач, дізнавшись про наявність укладеного договору поруки з матеріалів справи № 906/183/16, звернувся до господарського суду з позовом про визнання зобов'язань за договором поруки припиненими.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Згідно п. 1 ст. 199 ГК України, виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Таким чином, цивільний кодекс України у статті 553 визначає поруку як договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Порука має похідний характер від забезпечуваного нею зобов'язання - своєчасного повернення кредиту за кредитним договором.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямований на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника і кредитором боржника.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509, п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України).

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Як встановлено ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно п. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Така вимога була направлена лише 01.02.2016, тобто після спливу встановленого строку для її пред'явлення.

Крім того, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання стороною своїх зобов'язань за основним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. Зазначення замість строку, обчисленого датою, терміну припинення договору поруки (події, з якою пов'язується таке припинення) не дає підстав не застосовувати ч.4 ст.559 ЦК України.

Відповідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно встановлених ст. 203 ЦК України загальних вимог, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України та ст.20 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов'язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, згідно зі ст. 16 цього кодексу може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Припинення правовідношення застосовується, як правило, у разі невиконання чи неналежного виконання боржником своїх обов'язків і до них відносяться позови про розірвання цивільно-правових договорів, про визнання угоди такою, що не підлягає виконанню тощо.

Оспорюваний договір поруки укладений відповідачами на забезпечення виконання простроченого зобов'язання по основному договору, строк виконання якого настав ще у 2014 році і у якому договір поруки відповідачами не укладався.

Крім того, у договорі поруки від 12.06.2015 відповідачами при укладанні останнього не визначено суму простроченого зобов'язання на момент його укладання. Хоча, як вбачається з позовних матеріалів у справі №906/183/16, порушеної господарським судом за позовом ФОП ОСОБА_2, яка була судом оглянута в судовому засіданні, основний борг СТОВ "Слава" за договором від 12.06.2014 №29 станом на 13.11.2014 становить 53623,50 грн.

Отже, враховуючи викладене, господарський суд прийшов до висновку, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки момент укладання та припинення поруки залежить від моменту настання обставин для виконання зобов'язань та з якими пов'язується припинення поруки.

Підстав для застосування положень ч.4 ст. 559 ЦК України, на які посилається позивач в обгрунування позовних вимог, для спірних відносин судом не встановлено, оскільки порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місячний строк від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Цей строк, як пропущений для пред'явлення відповідної вимоги з боку ФОП ОСОБА_2, позивач розрахував як підставу для припинення поруки, однак відповідачами договір поруки укладений після спливу вказаного строку для пред'явлення вимоги до поручителя.

Таким чином, порука не може бути визнана припиненою за період, на який вона не укладалась і в якому не діяла.

Відповідно ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 16.05.16

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1 - у справу,

2 - позивачу (рек. з повід.),

3 - 2-му відповідачу (рек. з повід.)