ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"26" квітня 2016 р. Справа № 911/1397/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Факторинг», м. Київ,

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд», м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Морська перлина», м. Київ,

про стягнення 161 316,63 грн.

Суддя О.В. Конюх;

представники учасників провадження:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1, уповноважена, довіреність від 01.01.2016р. № 73/03-УРБ-16;

від третьої особи: не зявився;

СУТЬ СПОРУ :

позивач товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Факторинг», м. Київ, в квітні 2015р. звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою від 02.03.2015р. до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд», м. Вишневе, в якій просить суд стягнути з відповідача 161 316,63 грн., в тому числі 60525,73 грн. пені, 93 542,01 грн. інфляційних втрат та 7 248,89 грн. процентів річних.

Позов обґрунтований тим, що між відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Морська перлина» (постачальник) було укладено договори поставки від 01.01.2012р. № 2181 та від 01.03.2012р. № 2353, відповідно до яких товариство з обмеженою відповідальністю «Морська перлина» здійснювало поставки відповідачу товару, зокрема за накладними від 07.02.2014р. № 15 на суму 76101,12 грн. та №16 на суму 19284,48 грн., від 14.02.2014р. № 23 на суму 95126,40 грн. та №24 на суму 32140,80 грн., від 21.02.2014р. № 29 на суму 59719,68 грн. та №30 на суму 25712,64 грн., від 22.02.2014р. №32 на суму 64281,60 грн. та №33 на суму 223015,68 грн., від 28.02.2014р. № 37 на суму 73457,28 грн. За умовами договорів оплата мала бути здійснена протягом 55 днів з моменту поставки.

12.03.2013р. між позивачем (фактор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Морська перлина» (клієнт) було укладено генеральний договір факторингу № 141-13Ф, за яким фактор зобовязався передати грошові кошти в розпорядження клієнта а клієнт зобовязався відступити факторові право грошових вимог до боржників за продукцію, поставлену з умовою відстрочки платежу за основними договорами за узгодженими фактором накладними та рахунками-фактурами, вказаними в додаткових угодах до договору факторингу.

Додатковою угодою від 10.02.2014р. №83 клієнт товариство з обмеженою відповідальністю «Морська перлина» відступило позивачу право вимоги за накладними від 07.02.2014р. № 15 та №16, про що боржнику товариству «Фоззі-Фуд» було направлено відповідне повідомлення. Додатковою угодою від 13.02.2014р. №85 клієнт товариство з обмеженою відповідальністю «Морська перлина» відступило позивачу право вимоги за накладними від 14.02.2014р. № 23 та №24, про що боржнику товариству «Фоззі-Фуд» було направлено відповідне повідомлення. Додатковою угодою від 24.02.2014р. №87 клієнт товариство з обмеженою відповідальністю «Морська перлина» відступило позивачу право вимоги за накладними від 21.02.2014р. № 29 та №30, про що боржнику товариству «Фоззі-Фуд» було направлено відповідне повідомлення. Додатковою угодою від 25.02.2014р. №89 клієнт товариство з обмеженою відповідальністю «Морська перлина» відступило позивачу право вимоги за накладними від 22.02.2014р. № 32 та №33, про що боржнику товариству «Фоззі-Фуд» було направлено відповідне повідомлення. Додатковою угодою від 03.03.2014р. №91 клієнт товариство з обмеженою відповідальністю «Морська перлина» відступило позивачу право вимоги за накладною від 28.02.2014р. № 37, про що боржнику товариству «Фоззі-Фуд» було направлено відповідне повідомлення. Зазначені повідомлення боржник отримав 08.04.2014р.

Позивач твердить, що отримав право вимоги до боржника, який був належним чином повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні. Позивач твердить, що відповідач сплатив основний борг новому кредитору фактору платіжним дорученням від 17.02.2015р. № 2750594. За таких обставин, у звязку із простроченням грошового зобовязання позивач нараховує відповідачу пеню за період з дати прострочення платежу за кожною накладною протягом 6 місяців. Відповідно до ст. 625 ЦК України позивач нараховує 3% річних з 08.10.2014р. по 17.02.2015р. та інфляційні втрати з вересня 2014р. по січень 2015р. включно, тобто за періоди, що не були предметом розгляду інших судів між позивачем та відповідачем, зокрема у справі №910/11556/14.

Ухвалою від 02.04.2015р. порушено провадження у справі № 911/1397/15 та призначено справу до розгляду.

Ухвалою від 21.04.2015р. провадження у справі № 911/1397/15 було зупинено до завершення розгляду справи господарського суду Київської області №910/11556/14 про стягнення заборгованості, частиною якої є основна сума зобовязання за спірними накладними, за прострочення оплати якої позивач нараховує відповідачу пеню, проценти річних та інфляційні втрати. Ухвалою від 12.10.2015р. провадження у справі поновлено.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, який поданий до суду 27.10.2015р., проти позову заперечує. Так, відповідач твердить, що по спірним накладним по договору поставки № 2181 ним було сплачено первісному кредитору 127 045,01 грн. до моменту отримання повідомлення про заміну кредитора і 370 000,00 грн. після отримання повідомлення про заміну кредитора, а відтак, несплаченою є сума лише 29 692,62 грн. по накладній від 28.02.2014р. №37. По договору поставки №2353 після отримання повідомлення про заміну кредитора відповідачем на користь первісного кредитора було сплачено 132 392,90 грн., а відтак визнає залишок основного боргу в сумі 9026,62 грн. Враховуючи викладене, позивач вважає безпідставним нарахування пені, процентів річних та інфляційних втрат, враховуючи, що умовами пункту 6.3 договору факторингу позивач та третя особа передбачили, що у випадку виконання зобовязання боржником клієнту, клієнт зобовязаний сповістити по це фактора та протягом 2 банківських днів перерахувати йому грошові кошти в розмірі фактичного фінансування та оплатити плату за користування фінансуванням.

Також позивач зазначає, що додаткова угода від 10.02.2014р. №83 не створює для відповідача жодних зобовязань, оскільки боржником за вказаними в додатковій угоді накладними є ТОВ «Торгівельний будинок «Амстор», а не товариство «Фоззі-Фуд». А за додатковою угодою від 13.02.2014р. №85 клієнт не міг відступити фактору право вимоги за накладними, датованими наступним днем - 14.02.2014р. №23 та № 24, та не міг передати оригінали вказаних накладних, що свідчить про неузгодженість істотної умови предмету даної додаткової угоди та як наслідок її неукладеність.

Також відповідач вказує на пункти 12.3 обох договорів поставки, відповідно до яких жодна із сторін не має права передавати свої права за договором, в тому числі заставляти права, передавати право вимоги або укладати договори про переведення боргу без письмової згоди іншої сторони.

Ухвалою від 23.11.2015р. на підставі протоколу автоматизованого розподілу справи справу прийнято до провадження суддею Третьяковою О.О.

У доповненні до відзиву відповідач додатково посилається на пункт 9.3 Договору факторингу, згідно якого до виконання зобовязання клієнт несе солідарний обовязок за виконання боржником вимоги, право за якою відступлено фактору, та твердить, що у випадку виконання грошового зобовязання первісному кредитору, позивач не має права повторного стягнення вказаної суми з боржника, а має вимагати виконання зобовязання за договором факторингу від клієнта (пункти 6.3, 9.3 Договору факторингу).

Також відповідач вказує на допущені позивачем неточності щодо сум спірних накладних та їх дат.

Розгляд справи неодноразово відкладався. Ухвалою від 20.01.2016р. продовжено строк розгляду спору у справі на пятнадцять днів. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи, у звязку з перебуванням судді Третьякової О.О. у тривалій відпустці, для розгляду справи № 911/1397/15 визначено суддю Конюх О.В., відповідно ухвалою від 04.03.2016р. справа прийнята нею до свого провадження.

Ухвалою від 09.03.2016р. до участі у справі залучено в якості третьої особи клієнта за договором факторингу товариство з обмеженою відповідальністю «Морська перлина». В судовому засіданні 04.04.2016р. в порядку частини третьої ст. 77 ГПК України судом оголошувалась перерва, спочатку до 18.04.2016р., а потім до 26.04.2016р., про що присутні представники учасників провадження повідомлялись особисто під розпис, а відсутні шляхом направлення копії відповідної ухвали рекомендованим листом з повідомленням.

11.01.2016р. позивачем подано клопотання про уточнення позовних вимог, в якому позивач просить суд витребувати від УДППЗ «Укрпошта» докази вручення відповідачу поштового відправлення від 23.04.2014р., яким йому було направлено повідомлення про відступлення права вимоги, а також просить суд стягнути з відповідача 97 814,42 грн. інфляційних втрат, 7359,11 грн. процентів річних та 62530,98 грн. пені, всього 167704,51 грн.

Розглянувши подане клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Статтею 22 ГПК України не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК України.

Зазначена позиція викладена в пункті 3.11 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування господарсько-процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Позивачем подано первісний позов про стягнення з відповідача 161 316,63 грн., в тому числі 60 525,73 грн. пені, 7248,89 грн. процентів річних та 93 542,01 грн. інфляційних втрат.

За таких обставин, за правовим змістом клопотання позивача про уточнення позовних вимог є заявою про збільшення розміру позовних вимог.

Позивачем в порядку ст. 56 ЦК України клопотання про уточнення позовних вимог учасникам провадження листом з описом не направлено.

В звязку з вищевикладеним суд відмовляє в задоволенні вказаного клопотання, як такого, що не відповідає ст. 22 ГПК України, та, приєднавши його до матеріалів справи, розглядає справу по суті в редакції раніше заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 161 316,63 грн., в тому числі 60 525,73 грн. пені, 7248,89 грн. процентів річних та 93 542,01 грн. інфляційних втрат.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Факторинг», м. Київ (далі по тексту ТОВ «ФК Факторинг»), до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд», м. Вишневе Києво-Сятошинського району Київської області (далі по тексту ТОВ «Фоззі-Фуд»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Морська перлина», м. Київ (далі по тексту ТОВ «Морська перлина»), вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Між ТОВ «Морська перлина» (постачальник) та ТОВ «Фоззі-Фуд» (покупець) було укладено договір поставки №2181 від 01.01.2012р. з протоколом розбіжностей та рядом додаткових угод, на виконання якого постачальник поставляв покупцю продукцію, зокрема за накладними:

від 07.02.2014р. № РН-0000015 на суму 76101,12 грн.;

від 14.02.2014р. № РН-0000023 (з врахуванням акту про порчу, бій, недовіз та надлишок товару том другий, арк. справи 79) на суму 94443,84 грн.;

від 21.02.2014р.№ РН-0000029 на суму 59 719,68 грн.;

від 22.02.2014р. № РН-0000033 на суму 223 015,68 грн.;

від 28.02.2014р. № РН-0000037 на суму 73 457,28 грн.

Також між ТОВ «Морська перлина» (постачальник) та ТОВ «Фоззі-Фуд» (покупець) було укладено договір поставки №2353 від 01.03.2012р., з протоколом розбіжностей та рядом додаткових угод на виконання якого постачальник поставляв покупцю продукцію, зокрема за накладними:

від 07.02.2014р. № РН-0000016 на суму 19284,48 грн.;

від 14.02.2014р. № РН-0000024 на суму 32140,80 грн.;

від 21.02.2014р. № РН-0000030 на суму 25712,64 грн.;

від 22.02.2014р. № РН-0000032 на суму 64281,60 грн.

За умовами пункту 3.5 обох договорів поставки оплата за товар мала проводитися протягом 55 календарних днів з дати поставки. Пунктом 7.2 обох договорів за порушення строків оплати передбачено сплату виключної неустойки в розмірі 0,05% від простроченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної ставки НБУ.

Відповідно до пункту 12.3 обох договорів жодна із сторін не мала права передавати свої права за цим договором, в тому числі заставляти права, передавати право вимоги або укладати договори про переведення боргу без письмової згоди іншої сторони. При порушенні зазначених умов укладені договори є недійсними та сторони не зобовязані їх виконувати.

Разом із тим, пунктом 12.4 обох договорів передбачено, що у випадку постачальником договору факторингу по зобовязанням за цим договором сторони визначають право покупця розірвати договір поставки без будь-яких штрафних або інших санкцій з боку постачальника.

Між ТОВ «ФК Факторинг» (фактор) та ТОВ «Морська перлина» (клієнт) було укладено генеральний договір факторингу № 141-13Ф від 12.03.2013р., відповідно до якого фактор зобовязувався передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобовязувався відступити факторові своє право грошових вимог до боржників, найменування та реквізити яких вказуються у додаткових угодах до цього договору, які є його невідємною частиною (пункт 2.1).

Клієнт відступає факторові свої грошові вимоги до боржників за продукцію, поставлену з умовою відстрочки платежу (пункт 2.2 договору факторингу), за узгодженими фактором накладними та рахунками-фактурами, номери яких вказуються у додаткових угодах до договору (пункт 3.1 договору факторингу).

Фактор надає фінансування клієнту траншами. Розмір кожного траншу, строк, на який надається кожний транш визначається в додаткових угодах (пункти 3.7, 3.9 договору факторингу). Фактор надає фінансування клієнтові на умовах регресу, тобто якщо сума, одержана фактором вдд боржника, незалежно від причин, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, клієнт зобовязаний сплатити факторові залишок боргу та здійснити переказ плати за користування фінансуванням (пункт 4.1).

За користування клієнтом фінансуванням клієнт сплачує грошові кошти у вигляді відсотків за користування фінансуванням (плата за користування фінансуванням), сума якої визначається пропорційно часу користування фінансуванням із застосуванням ефективної ставки відсотків відповідно до умов договору та додаткових угод (пункти 5.1, 5.3).

Клієнт зобовязаний відповідно до умов цього договору надіслати боржникові рекомендованим листом письмові повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові протягом 2 календарних днів після укладення додаткових угод (пункт 6.1).

У випадку, якщо боржник виконав грошову вимогу, відступлену факторові, на користь клієнта, клієнт зобовязаний негайно сповістити про це фактора та перерахувати факторові отримані від Боржника грошові кошти протягом 2 банківських днів з дати їх отримання у розмірі фактичного фінансування та перерахувати плату за користування фінансуванням (пункт 6.3). Клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги та за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка предявлена до виконання фактором. При цьому клієнт та боржник несуть солідарну відповідальність до повного виконання зобовязань перед фактором, відповідно до основного договору з узгодженими сторонами додатками (пункт 9.3 договору факторингу).

Суд звертає увагу на передбачену пунктом 12.3 договорів поставки заборону на укладення договорів про заміну кредитора або боржника за цим договором без письмової згоди іншої сторони.

Однак, договори відступлення права вимоги і факторингу важливо розмежувати, оскільки факторинг відноситься до фінансових послуг, які можуть надавати лише банки чи юридичні особи, які є фінансовими установами. Якщо договір факторингу укладений особою, яка не є фінансовою установою, він може бути визнаний недійсним. Отже, договір факторингу являє собою фінансування під відступлення права грошової вимоги, відмінними ознаками якого є наступні: 1) предметом договору є право грошової вимоги до третьої особи; 2) фактор передає або зобов'язується передати в розпорядження іншої сторони кошти; 3) послуга фактором надається за плату (у т. ч. шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому ґрунтується відступлення).

Відповідно до ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Таким чином порушення заборон та обмежень на відступлення вимог, які випливають з договорів поставки, укладених клієнтом з його контрагентом, яке відбувається у випадку відступлення клієнтом дебіторської заборгованості фінансовому агенту, являє собою порушення умов договорів з його контрагентами та має потягнути застосування до клієнта передбачених законом та договором способів відповідальності.

Такий спосіб відповідальності передбачений пунктами 12.4 договорів поставки, відповідно до якого укладення постачальником договору факторингу надає право покупцю розірвати договір поставки без будь-яких санкцій з боку постачальника.

Однак дане зобов'язання не зачіпає договору факторингу та не надає права вважати недійсними права вимоги, які передаються фактору. Саме таке положення і закріплено у ст. 1080 ЦК України, згідно з якою договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження, а відтак суд відхиляє посилання відповідача на неправомірність відступлення права вимоги за договорами поставки №2181 від 01.01.2012р. та №2353 від 01.03.2012р. фактору за договором факторингу.

Додатковою угодою від 10.02.2014р. №83 клієнт товариство з обмеженою відповідальністю «Морська перлина» відступило позивачу право вимоги за накладними від 07.02.2014р. № 15 та №16, про що боржнику товариству «Фоззі-Фуд» було направлено відповідне повідомлення.

Посилання відповідача на те, що боржником за даною додатковою угодою є товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Амстор», судом відхиляється. Так, за вказаною додатковою угодою клієнтом передано позивачу накладні, які підтверджують поставку товару саме відповідачу, перелік яких зазначений у тексті додаткової угоди.

Крім того, дана факторингова операція оформлялася не тільки додатковою угодою, а й повідомленням про відступлення права грошової вимоги факторові, яке укладалось разом з додатковою угодою, є невідємною частиною кожної додаткової угоди та підписувалось як Фактором, так і Клієнтом. З Повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові від 10.02.2014 року до Додаткової угоди № 83 від 10.02.2014 року вбачається, що відступлення права вимоги відбулось саме за переданими ТОВ Морська перлина накладними, отримувачем товару та відповідно боржником за якими є саме відповідач ТОВ "Фоззі-Фуд".

За таких обставин, технічна описка в тексті додаткової угоди не впливає на суть та склад учасників зобовязань, які виникли на її підставі.

Додатковою угодою від 13.02.2014р. №85 клієнт товариство з обмеженою відповідальністю «Морська перлина» відступило позивачу право вимоги за накладними від 14.02.2014р. № 23 та №24, про що боржнику товариству «Фоззі-Фуд» було направлено відповідне повідомлення.

Посилання відповідача на неможливість передання 13.02.2014р. клієнтом фактору вимоги за накладними, датованими наступним днем, та відповідно на неукладеність даної додаткової угоди, судом відхиляються. Так, відповідно до ст. 1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Суд звертає увагу на те, що умовами договорів поставки було визначено оплату товару з відстрочкою платежу 55 календарних днів. За таких обставин право вимоги до боржника у фактора за всіма спірними накладними виникало після спливу передбачених договорами поставки 55 календарних днів, що фактично означає, що не тільки за додатковою угодою №85, а також за всіма іншими додатковими угодами та спірними накладними, які є предметом розгляду у даній справі, фактору клієнтом передавалась майбутня вимога, що не є порушенням чинного законодавства.

Додатковою угодою від 24.02.2014р. №87 клієнт товариство з обмеженою відповідальністю «Морська перлина» відступило позивачу право вимоги за накладними від 21.02.2014р. № 29 та №30, про що боржнику товариству «Фоззі-Фуд» було направлено відповідне повідомлення.

Додатковою угодою від 25.02.2014р. №89 клієнт товариство з обмеженою відповідальністю «Морська перлина» відступило позивачу право вимоги за накладними від 22.02.2014р. № 32 та №33, про що боржнику товариству «Фоззі-Фуд» було направлено відповідне повідомлення.

Додатковою угодою від 03.03.2014р. №91 клієнт товариство з обмеженою відповідальністю «Морська перлина» відступило позивачу право вимоги за накладною від 28.02.2014р. № 37, про що боржнику товариству «Фоззі-Фуд» було направлено відповідне повідомлення.

В порядку частини 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснено платіж.

Зазначені повідомлення боржник отримав 08.04.2014р., про що свідчить залучена до матеріалів справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За таких обставин, судом встановлено факт переходу права вимоги за спірними накладними від клієнта ТОВ «Морська перлина» до фактора ТОВ «ФК Факторинг» на в тому самому обсязі та на тих самих умовах, які були передбачені договорами поставки, та відповідно наявність обовязку у боржника ТОВ «Фоззі-Фуд» належним чином та у встановлений строк сплатити фактору заборгованість за товар, отриманий за вказаними накладними, у встановлений договорами поставки строк протягом 55 днів з моменту поставки, а саме по договору №2181 від 01.01.2012р. за накладними:

від 07.02.2014р. № РН-0000015 на суму 76101,12 грн. до 06.04.2014р.;

від 14.02.2014р. № РН-0000023 (з врахуванням акту про порчу, бій, недовіз та надлишок товару) на суму 94443,84 грн. до 13.04.2014р.;

від 21.02.2014р.№ РН-0000029 на суму 59 719,68 грн. до 19.04.2014р.;

від 22.02.2014р. № РН-0000033 на суму 223015,68 грн. до 20.04.2014р.;

від 28.02.2014р. № РН-0000037 на суму 73 457,28 грн. до 27.04.2014р. включно;

по договору поставки №2353 від 01.03.2012р. за накладними:

від 07.02.2014р. № РН-0000016 на суму 19284,48 грн. до 06.04.2014р.;

від 14.02.2014р. № РН-0000024 на суму 32140,80 грн. до 13.04.2014р.;

від 21.02.2014р. № РН-0000030 на суму 25712,64 грн. до 19.04.2014р.;

від 22.02.2014р. № РН-0000032 на суму 64281,60 грн. до 20.04.2014р.

Твердження відповідача про те, що він оплатив заборгованість за вказаними накладними, відповідно період прострочення та сума заборгованості, на які позивач нараховує пені, інфляційні та річні, фактичними обставинами не підтверджується, судом відхиляються.

Після 28.02.2014р. за договором поставки №2181 від 01.01.2012р. відповідачем було сплачено на користь первісного кредитора ТОВ «Морська перлина» суму 710 000,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень, доданими до матеріалів справи, а саме:

від 14.03.14 № 2301169 на суму 50 000,00 грн.;

від 02.04.14 № 2326839 на суму 50 000,00 грн.;

від 08.04.14 № 2334782 на суму 50 000,00 грн.;

від 14.04.14 № 2340582 на суму 40 000,00 грн.;

від 15.04.14 № 2344046 на суму 50 000,00 грн.;

від 24.04.14 № 2357516 на суму 50 000,00 грн.;

від 25.04.14 № 2358938 на суму 50 000,00 грн.;

від 12.05.14 № 2375805 на суму 300 000,00 грн.;

від 02.06.14 № НОМЕР_1 на суму 30 000,00 грн.

від 16.06.14 № 2425067 на суму 40 000,00 грн.,

тобто частина коштів була сплачена на користь первісного кредитора до отримання повідомлення про заміну кредитора за спірними накладними, а частина після.

Разом із тим, між клієнтом ТОВ «Морська перлина» та боржником ТОВ «Фоззі-Фуд» було погоджено, підписано та скріплено печатками акт звірки взаєморозрахунків, яким зафіксовано, що за договором поставки №2181 від 01.01.2012р. у боржника перед ТОВ «Морська перлина» станом на 28.02.2014р. існує заборгованість в сумі 643608,44 грн. За таких обставин, сплачені за період після 28.02.2014р. кошти в сумі 643608,44 грн. за вищевказаними платіжними дорученнями відповідачем було сплачено первісному кредитору на погашення заборгованості, що виникла раніше і не є предметом розгляду у даній справі. Залишок коштів в сумі 710 000,00 грн. 643608,44 грн. = 66391,56 грн. боржником було сплачено на погашення заборгованості за накладною від 10.01.2014р. № РН-0000001 на суму 105701,76 грн. (том другий, аркуш справи 76), строк оплати якої настав 06.03.2014р. і заборгованість за якою не була врахована в акті звірки станом на 28.02.2014р.

За таких обставин, погашення заборгованості боржником первісному кредитору, або новому кредитору - фактору, за спірними накладними за договором поставки №2181 від 01.01.2012р. матеріалами справи не підтверджується.

Після 28.02.2014р. за договором поставки №2353 від 01.03.2012р. відповідачем було сплачено на користь первісного кредитора ТОВ «Морська перлина» суму 280 000,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень, доданими до матеріалів справи, а саме:

від 07.03.14 № 2291797 на суму 80 000,00 грн.;

від 14.05.14 № 2381542 на суму 50 000,00 грн.;

від 21.05.14 № 2391186 на суму 50 000,00 грн.;

від 27.05.14 № 2399645 на суму 50 000,00 грн.;

від 03.06.14 № 2409093 на суму 50 000,00 грн.,

тобто частина коштів також була сплачена на користь первісного кредитора до отримання повідомлення про заміну кредитора за спірними накладними, а частина після.

Разом із тим, вищезазначеним актом звірки взаєморозрахунків зафіксовано, що за договором поставки №2353 від 01.03.2012р. у боржника перед ТОВ «Морська перлина» станом на 28.02.2014р. існує заборгованість в сумі 311 680,00 грн. За таких обставин, сплачені за період після 28.02.2014р. кошти в сумі 280 000,00 грн. за вищевказаними платіжними дорученнями відповідачем було сплачено первісному кредитору на погашення заборгованості, що виникла раніше і не є предметом розгляду у даній справі.

За таких обставин, погашення заборгованості боржником первісному кредитору, або новому кредитору - фактору, за спірними накладними за договором поставки №2353 від 01.03.2012р. матеріалами справи не підтверджується.

Згідно до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 60525,73 грн. пені.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобовязання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 обох договорів поставки за прострочення оплати передбачено сплату пені в розмірі 0,05 % від простроченої суми за кожен день прострочення.

Суд звертає увагу на те, що максимальний розмір ставки пені обмежено законом.

Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Преамбула Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» визначає, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи.

Таким чином договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», який є спеціальним з питань регулювання відносин щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, і має пріоритетне застосування щодо зазначених правовідносин сторін у справі.

В зазначеному законі прямо вказано про те, що розмір пені не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, а відповідно до абзацу другого частини 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Таку ж позицію підтримує і Верховний суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у справі № 25/187).

За таких обставин, враховуючи встановлені постановами Правління НБУ облікові ставки (з 13.08.13 6,5000%, з 15.04.14 9,5000%, з 17.07.14 12,500%, з 13.11.14 14,000%), в розрахунку пені до 15.04.14 слід застосовувати подвійну облікову ставку НБУ, а з 15.04.14 договірну ставку 0,05%, яка є меншою від встановленої подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобовязання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до частини 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки інший період нарахування пені в Договорі сторонами не встановлено, нарахування пені має розпочатися наступного дня після спливу передбаченого договором відтермінування оплати (по кожній накладній окремо), та припинитися або в день виконання грошового зобовязання, або через шість місяців у відповідне число останнього місяця строку після кінцевого строку оплати.

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК) господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Позивачем допущено помилки в датах накладних, а відтак і в датах настання строку оплати за ними. За таких обставин, виходячи з наступного розрахунку, який враховує вірні дати накладних та не виходить за заявлений позивачем період:

Накладна за договором №2181 від 01.01.2012р.Строк оплатиПеріод нарахування пені (в межах заявленого)пеня
№15 від 07.02.14 на 76101,12 грн.06.04.1407.04 07.10.1407.04 14.04 216,84 грн. 15.04 07.10 (0.05) 6696,90 грн.
№23 від 14.02.14 (з актом) на 94443,84 грн.13.04.1414.04 14.10.1414.04 33,64 грн. 15.04 14.10 (0.05) 8641,61 грн.
№29 від 21.02.14 на 59719,68 грн.19.04.1421.04 20.10.14 (0,05)5464,35 грн.
№33 від 22.02.14 на 223015,68 грн.20.04.1421.04 21.10.14 (0.05)20 517,44 грн.
№37 від 28.02.14 на 73457,28 грн.27.04.1428.04 28.10.14 (0.05)6758,07 грн.
всього 48328,85

Накладна за договором №2353 від 01.03.2012р.Строк оплатиПеріод нарахування пені (в межах заявленого)пеня
№16 від 07.02.14 на 19284,48 грн.06.04.1407.04 07.10.1407.04 14.04 54,95 грн. 15.04 07.10 (0,05) 1697,03 грн.
№24 від 14.02.14 на 32140,80 грн.13.04.1414.04 14.10.1414.04 11,45 грн. 15.04 14.10 (0,05) 2940,88 грн.
№30 від 21.02.14 на 25712,64 грн.19.04.1421.04 21.10.14 (0,05)2365,56 грн.
№32 від 22.02.14 на 64281,60 грн.20.04.1421.04 21.10.14 (0,05)5913,91 грн.
всього 12 683,78 грн.
Судом встановлено, що за заявлений позивачем період вірно розрахований розмір пені за спірними накладними становить 61012,63 грн. Позивачем заявлено до стягнення 60 525,73 грн. пені, суд, приймаючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог, за таких обставин, вимога про стягнення пені підлягає задоволенню повністю в заявленій сумі 60 525,73 грн.

Крім того, у звязку із простроченням грошового зобовязання позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 93 542,01 грн. (за період вересень 2014 січень 2015 року) та три проценти річних в сумі 7248,89 грн. (за період 08.10.2014 17.02.2015). розраховані за період з 04.11.2013р. по 01.12.2014р. Щодо зазначених вимог суд зазначає наступне.

Положеннями частини 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Оскільки 3% річних та інфляційні не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується.

Разом із тим, нараховані у звязку із простроченням виконання за спірними накладними інфляційні та річні за період до 07.10.2014р. були предметом розгляду у справі господарського суду Київської області № 910/11556/14.

Відповідно до ст. 32, 33, 34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. За таких обставин процесуальним обовязком кожної із сторін є обовязок довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається.

З поданих сторонами судових рішень не вбачається, що інфляційні втрати за вересень 2014р. не були предметом розгляду у справі 910/11556/14. Позивач зазначену обставину суду жодним чином не довів. Посилання позивача на те, що станом на 07.10.2014р. індекс інфляції за вересень 2014р. ще не був оприлюднений, судом відхиляються, оскільки судові рішення у справі 910/11556/14 приймалися значно пізніше.

За таких обставин, виходячи з наступного розрахунку:

Накладна за договором №2181 від 01.01.2012р.Строк оплатиПеріод прострочення3% річних, грн.Інфляційні, грн.
№15 від 07.02.14 на 76101,12 грн.06.04.1408.10.14 17.02.15831,908218,92
№23 від 14.02.14 (з актом) на 94443,84 грн.13.04.1408.10.14 17.02.151032,4110199,93
№29 від 21.02.14 на 59719,68 грн.19.04.1408.10.14 17.02.15652,836449,73
№33 від 22.02.14 на 223015,68 грн.20.04.1408.10.14 17.02.152437,9024085,69
№37 від 28.02.14 на 73457,28 грн.27.04.1408.10.14 17.02.15803,007933,39
всього 5758,0456887,66

Накладна за договором №2353 від 01.03.2012р.Строк оплатиПеріод прострочення3% річних, грн.Інфляційні, грн.
№16 від 07.02.14 на 19284,48 грн.06.04.1408.10.14 17.02.15210,812082,72
№24 від 14.02.14 на 32140,80 грн.13.04.1408.10.14 17.02.15351,353471,21
№30 від 21.02.14 на 25712,64 грн.19.04.1408.10.14 17.02.15281,082776,97
№32 від 22.02.14 на 64281,60 грн.20.04.1408.10.14 17.02.15702,696942,41
всього 1545,9315273,31
Судом встановлено, що вірно розрахований розмір інфляційних втрат за спірними накладними становить 72 160,97 грн., відповідно зазначені вимоги підлягають задоволенню частково. Вірно розрахований розмір 3% річних становить 7303,97 грн., позивачем заявлено до стягнення 7248,89 грн. процентів річних, суд, приймаючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог, за таких обставин, вимога про стягнення 3% річних підлягає задоволенню повністю в заявленій сумі 7248,89 грн.

Суд звертає увагу сторін на те, що у даному розрахунку для визначення інфляційних втрат кінцевою датою періоду прострочення суд вважав 01.01.2015р., як заявлено позивачем.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Факторинг» частково, приймає рішення про стягнення з відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» 139 935,59 грн. заборгованості, в тому числі 60 525,73 грн. пені, 7248,89 грн. 3% річних та 72 160,97 грн. інфляційних втрат. У звязку із частковим задоволенням позову, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Виходячи з розміру позовних вимог, позов мав бути оплачений судовим збором в сумі 2419,75 грн. (1,5 відсотка ціни позову). Як вбачається з доданого до позовної заяви платіжного доручення № 11767 від 26.02.2015р. позивач сплатив судовий збір в сумі 3 227,43 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила, повертається за ухвалою суду, зокрема у випадку внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Тож, суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутись до суду з відповідним клопотанням в порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір» про повернення зайво сплаченого судового збору в сумі 807,68 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 1, 22, 32, 33, 34, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Факторинг» задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (08132, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5, ідентифікаційний код 32294926)

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Факторинг» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 120, офіс 17, ідентифікаційний )

60 525,73 грн. (шістдесят тисяч пятсот двадцять пять гривень сімдесят три копійки) пені;

7248,89 грн. (сім тисяч двісті сорок вісім гривень вісімдесят девять копійок) 3% річних;

72160,97 грн. (сімдесят дві тисячі сто шістдесят гривень девяносто сім копійок) інфляційних втрат;

2099,04 грн. (дві тисячі девяносто девять гривень чотири копійки) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 04.05.2016р.

Суддя О.В. Конюх