ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.04.16р. Справа № 904/1483/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", м. Дніпропетровськ

про усунення перешкод у користуванні грошовими коштами

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, договір № 09/16-Є від 01.03.16 р., адвокат;

Від відповідача: Чумак С.О., дов. № 1879-К-Н-О від 29.04.15 р., провідний юрисконсульт відділу правового забезпечення.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про зобов'язання ПАТ Комерційний Банк «Приватбанк» усунути перешкоди у користуванні грошовими коштами у сумі 628 933, 54 грн., розташованими на рахунку № НОМЕР_1, шляхом перерахування їх на рахунок № НОМЕР_2.

Відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача, посилаючись на те, що будь-яких розрахункових документів про перерахування або видачу коштів позивачем Банку надано не було. Крім того, відповідач стверджує, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає встановленим законом способам захисту.

27.04.16 р. в судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.01.2011 року Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (Позивач; Банк) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Відповідач; Клієнт) укладено угоду про відкриття банківського рахунку № НОМЕР_1, відповідно до якої банк здійснює розрахунково-касове обслуговування клієнта на підставі чинного законодавства, Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua.

На виконання умов Договору, Банком відкрито позивачу поточний рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті.

Звертаючись із даним позовом, позивач посилається на те, що банківський рахунок № НОМЕР_1 було заблоковано відповідачем, у зв'язку з чим листами № 22/12-1 від 22.12.15 р., № 24/12-1 від 24.12.15 р., № 18/01-1 від 18.01.16 р. позивач звернувся із вимогою його розблокувати, проте, останній розблокований не був.

Таким чином, причиною виникнення спору є, як вважає позивач, накладення банком арешту на поточний рахунок № НОМЕР_1, у зв'язку з чим позивач просить зобов'язати Банк усунути перешкоди у користуванні грошовими коштами у сумі 628 933, 54 грн., розташованими на рахунку № НОМЕР_1, шляхом перерахування їх на рахунок № НОМЕР_2.

Заявлені вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, юридичні факти.

Згідно ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківські рахунки визначаються як рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Відповідно до ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Форма розпорядження на списання грошових коштів міститься в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р.

За приписами ст. 21.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" ініціювання переказу проводиться шляхом, зокрема, подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Згідно п. 1.35 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", розрахунковим є документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунку платника на рахунок отримувача.

Відповідно до ст. 1.30, ст. 22.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", одним із видів розрахункових документів є платіжне доручення, що містить доручення платника банку або іншій установі - члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Згідно ст. ст. 22.3, 22.4 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги - доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує. При використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту (ст. 22.9 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Отже, обов'язок банку щодо перерахування грошової суми на розрахунковий рахунок виникає після подання клієнтом банку відповідного розрахункового документу.

Як вбачається із наданої позивачем банківської виписки за період з 01.01.2016 р. по 27.04.2016 р. залишок грошових коштів на рахунку № НОМЕР_1 складає 628 933, 54 грн.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів.

При цьому, в силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів, які б свідчили про те, що банком накладено арешт на поточний рахунок № НОМЕР_1, який належить позивачу, останнім не надано.

Як не надано позивачем і доказів, які б свідчили про подання до ПАТ КБ «Приватбанк» належним чином оформлених розрахункових документів про перерахування або видачу його коштів.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем обрано не належний спосіб захисту порушеного права.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В пунктах 1-10 ч. 2 ст. 16 ЦК України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. До того ж, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В силу частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Отже, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений ст. 16 ЦК України, але який встановлений законом або договором та є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21.05.2012 у справі № 6-20цс11.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 20, 1066, 1068, 1071 Цивільного кодексу України, ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 21.1, 22.3, 22.4 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарськогопроцесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено:29.04.16 р.

Суддя І.Ф. Мельниченко