РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2016Справа №910/5009/16

За позовомОб'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Янтар"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
провиселення та зобов'язання передати приміщення
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники сторін:

від позивача:Кіщук Т.В. - представник
від відповідача:ОСОБА_3 - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Янтар" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, в якому просить суд виселити відповідача з квартири АДРЕСА_3 та зобов'язати відповідача передати вказані приміщення позивачу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач займає квартири АДРЕСА_3 без достатніх правових підстав. Крім цього, вище перелічені приміщення знаходяться у користуванні відповідача на підставі правочину - договору оренди нерухомого майна від 28.07.2006, який відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду у справі №5011-48/8383-2012 від 20.08.2013, залишеної без змін постановою Вищого господарського суду України від 22.10.2013, є нікчемним на підставі ст. 220 Цивільного кодексу України, у зв'язку з недодержанням сторонами у момент вчинення договору вимог закону (ч.2 ст.793 Цивільного кодексу України) про його нотаріальне посвідчення. Як стверджує позивач, він неодноразово звертався до відповідача із вимогою про звільнення спірних приміщень та передачу їх позивачу, однак відповідач у добровільному порядку їх не звільняє та використовує вказані приміщення для здійснення підприємницької діяльності.

Ухвалою Господарського суду міста від 24.03.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/5009/16 та призначено розгляд справи на 14.04.2016.

Ухвалою Господарського суду міста від 14.04.2016, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та неподанням ним витребуваних судом документів, розгляд справи відкладено на 27.04.2016.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 27.04.2016, з'явився та позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, надав суду відзив на позов. У відзиві на позов відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що позивачем не надано суду жодного доказу, що підтверджує факт використання відповідачем вищезазначених приміщень для здійснення підприємницької діяльності. Як стверджує відповідач, зазначеними приміщеннями ОСОБА_1 користується як фізична особа, що на його думку, підтверджується постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.08.2013 у справі № 5011-48/8383-2012, в якій ОСОБА_1 була учасником судового процесу як фізична особа, а не як фізична особа - підприємець. За твердженнями відповідача, на підставі договору купівлі-продажу від 02.06.2010 Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 продав ОСОБА_1 право оренди приміщень за договором оренди нерухомого майна від 28.07.2006, а 29.04.2010 між позивачем, Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5, Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_1 була підписана додаткова угода № 1 до договору оренди, згідно якої орендарями за цим договором стали Фізична особа - підприємець ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_1, які діють солідарно. Відповідач вказав на те, що статус фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 отримала лише 12.03.2015, що унеможливлює користування з 2012 року Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, як суб'єктом підприємницької діяльності, спірними приміщеннями для здійснення своєї підприємницької діяльності. Отже, на думку відповідача, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у спорі про виселення, а належним відповідачем по даній справі є ОСОБА_1, як громадянка України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.07.1998 власниками квартир будинку АДРЕСА_1 було створено Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Янтар" (ОСББ "Янтар"), статут якого зареєстровано 20.08.1998 Московською РДА у м. Києві та перереєстровано 13.01.2011 державним реєстратором Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації.

Відповідно до акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 26.03.1998 та відновленого у зв'язку із втратою авізо від 20.12.2005 забудовник АТ ХК "Київміськбуд" передав на баланс Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Янтар" для зарахування в основні фонди будинок АДРЕСА_1.

На підставі акту № 1/272 від 21.04.1999 Об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку "Янтар" забудовником - АТ ХК "Київміськбуд" було передано для службових потреб квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 74,6 кв.м.

Відповідно до п.4.5.3, п.4.5.9 статуту Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Янтар" вирішення питання про використання об'єктів, що перебувають у спільній власності членів об'єднання та прийняття рішень про передачу цих об'єктів в оренду належать до виключної компетенції загальних зборів членів ОСББ.

Відповідно до довідки СУГУМВС України в м.Києві за вих.№12/2-503 від 16.02.2012 в ході досудового слідства у кримінальній справі №01-16118, яка порушена 16.07.2010 було встановлено, що головою правління ОССБ "Янтар" ОСОБА_6, якого було усунуто з посади, не були повернуті фінансово -господарські документи ОСББ, технічна документація, зокрема акт передачі квартир АДРЕСА_1, акт передачі будинку на баланс ОСББ "Янтар" тощо.

Відповідно до актів, затверджених Головою правління ОСББ "Янтар" 30.06.2015 та 31.12.2015 квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 69,6 кв.м. займала Фізична особа - підприємець ОСОБА_1

28.07.2006 між Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Янтар" (далі - орендодавець, позивач) і Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 був укладений договір оренди нерухомого майна (далі - договір), за умовами якого орендодавець передає, а орендарі приймають у строкове платне користування майно на умовах, визначених в цьому договорі (п.1.1), передання майна в оренду не зумовлює переходу права власності на майно до орендарів або будь-кого з орендарів (п.1.2), строк оренди складає 15 років з моменту підписання цього договору (п.4.2).

31.07.2006 позивач передав Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4 та Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_5 у строкове платне користування нежитлові приміщення АДРЕСА_3 про що складено відповідний акт.

Як стверджує відповідач, відповідно до договору купівлі-продажу від 02.06.2010 Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 продав ОСОБА_1 право оренди приміщень за вказаним договором.

29.04.2010 між Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Янтар", Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 та громадянка ОСОБА_1 була підписана додаткова угода №1 до договору оренди, згідно якої орендарями за цим договором стали Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 та громадянка ОСОБА_1, які діють солідарно.

09.06.2016 позивачем було надіслано на адресу відповідача лист про добровільне звільнення спірних приміщень за вих.№16/02 від 08.02.2016.

Листом за вих.№01/03 від 21.03.2016 Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 просила позивача розглянути пропозицію про укладення договорів оренди спірних приміщень.

Оскільки відповідач не звільнила квартири АДРЕСА_3 та не передала вказані квартири та приміщення позивачу в добровільному порядку, останній звернувся до Господарського суду міста Києва з відповідним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.08.2013 у справі № 5011-48/8383-2012 за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Янтар" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - громадянка ОСОБА_1 про стягнення 80000,00 грн. та про зобов'язання звільнити приміщення та за зустрічним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Янтар" про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні орендованим приміщенням та стягнення збитків залишено без змін рішення господарського суду м. Києві від 14.05.2013, яким було частково задоволено первісні позовні вимоги, в задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Вказана постанова апеляційної інстанції від 20.08.2013 була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 22.10.2013.

Постановою апеляційної інстанції, зокрема, встановлено, що договір оренди нерухомого майна від 28.07.2006 є нікчемним на підставі ст. 220 Цивільного кодексу України у зв'язку з недодержанням сторонами у момент вчинення договору вимог закону (ч.2 ст.793 Цивільного кодексу України) про його нотаріальне посвідчення.

Наведений факт в силу ст. 35 Господарського процесуального кодексу України має преюдиціальне значення та не підлягає повторному доведенню при розгляді справи № 910/5009/16.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 № 8 передбачено, що за змістом ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

З урахуванням викладеного, у суду відсутні підстави для повторного доказування наведених обставин (факт нікчемності договору оренди від 28.07.2006), адже існування даних обставин підтверджують судові рішення у справі № 5011-48/8383-2012.

Переоцінка судом вказаних фактів буде свідчити про поставлення під сумнів судових рішень апеляційної та касаційної інстанції у справі №5011-48/8383-2012, що є неприпустимим.

В силу припису ч.1, ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 ст. 216 Цивільного кодексу України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення.

Отже, як встановлено судом, у відповідача станом на день розгляду справи по суті відсутні законні підстави для користування спірними приміщеннями, переданими йому за правочином, який є нікчемним. Крім цього, в матеріалах справи відсутні будь - які докази, які б підтверджували правомірність заняття відповідачем квартир АДРЕСА_3 які були передані ОСББ "Янтар" забудовником - АТ ХК "Київміськбуд" для службових потреб.

Щодо тверджень відповідача у відзиві на позов про те, що позивачем не надано суду жодного доказу, що підтверджує факт використання відповідачем вищезазначених приміщень для здійснення підприємницької діяльності та про користування зазначеними приміщеннями ОСОБА_1 як фізичною особою, у зв'язку з чим, на думку відповідача, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у спорі про виселення, а належним відповідачем по даній справі є ОСОБА_1, як громадянка України, то суд зазначає наступне.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 25.02.2016 ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 12.03.2015, види діяльності: надання інших індивідуальних послуг, а зокрема діяльність і подібних засобів тимчасового розміщення.

Як пояснив представник позивача в судових засіданнях, в спірних квартирах та приміщеннях на даний час розміщений готель.

В матеріалах справи наявні виписки банку з рахунку позивача, з яких вбачається, що починаючи з 30.04.2015 по 31.03.2016 всі орендні платежі за спірні приміщення здійснювались ОСОБА_1, як фізичною особою - підприємцем.

Крім цього, відповідно до листа за вих.№01/03 від 21.03.2016 ОСОБА_1 просила позивача розглянути її пропозицію про укладення договорів оренди спірних приміщень також як фізична особа - підприємець.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що твердження відповідача у відзиві на позов спростовуються документами, які наявні в матеріалах справи, а спірні приміщення на теперішній час використовуються ОСОБА_1, як фізичною особою - підприємцем без належних правових підстав.

Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, суд визнає вимоги позивача про виселення відповідача з квартири АДРЕСА_3 та про зобов'язання відповідача передати вказані приміщення позивачу, законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у зв'язку із задоволенням позову, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Виселити Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 (03150, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) з квартири АДРЕСА_3

3. Зобов'язати Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 (03150, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) передати нежилі приміщення, а саме: квартиру АДРЕСА_3 Об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку "Янтар" (03150, місто Київ, вул. Боженка, буд. 83, ідентифікаційний код 21487526).

4. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (03150, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Янтар" (03150, місто Київ, вул. Боженка, буд. 83, ідентифікаційний код 21487526) 2756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп. судового збору.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.05.2016

Суддя Ю.М. Смирнова