номер провадження справи 33/23/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2016 Справа № 908/850/16

за позовом Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька АЕС (71504, м. Енергодар Запорізької області, вул. Промислова, 133)

до відповідача: Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради (71503, м. Енергодар Запорізької області, пр. Будівельників, 17, офіс 5-1, а/с 376)

про стягнення суми

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність №306 від 22.02.2016 р.

від відповідача : не зявився

ВСТАНОВИВ:

ДП НАЕК Енергоатом в особі ВП Запорізька АЕС звернулося в господарський суд Запорізької області із позовною заявою про стягнення з КП Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради суми 1409,01 грн., з яких: сума 754,83 грн. пені, сума 37,73 грн. 3% річних та сума 616,45 грн. втрат від інфляції.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на те, що на виконання умов укладеного між сторонами договору про надання послуг з водозабезпечення (питна вода з насосної станції 3-го підйому) та водовідведення (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на обєднаних очисних спорудах КП «ПКВ» ЕМР) № 1ВС-12 від 06.02.2012 р., позивач протягом лютого-квітня 2015 р., надав відповідачу послуги на загальну суму 10006,74 грн. За отримані послуги відповідач розрахувався, але несвоєчасно. За порушення строку виконання грошового зобовязання, на підставі п. 4.5 Договору відповідачу нараховано суму 754,83 грн. пені та на підставі ст. 625 ЦК України суму 37,73 грн. 3% річних і суму 616,45 грн. втрат від інфляції.

Посилаючись на приписи статей 530, 546, 549, 610-612, 625 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 193, 198,, 218, 230, 231 Господарського кодексу України та умови договору № 1ВС-12 від 06.02.2012 р., позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 31.03.2016 р. позовну заяву ДП НАЕК Енергоатом в особі ВП Запорізька АЕС прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 908/850/16. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 10.05.2016 р.

Відповідач вимоги суду, викладені в ухвалі від 31.03.2016 р. щодо надання письмового відзиву та витребуваних судом документів не виконав, процесуальним правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Слід зазначити, що ухвала господарського суду від 31.03.2016 р. (з інформацією про час та місце судового розгляду справи) своєчасно була направлена судом на адресу місцезнаходження відповідача, вказану в позовній заяві, а саме: 71503, м. Енергодар Запорізької області, пр. Будівельників, 17, офіс 5-1, а/с 376.

При цьому долучене до матеріалів справи Повідомлення про вручення поштового відправлення свідчить про факт отримання 06.04.2016р. уповноваженим представником відповідача поштового відправлення (ухвали господарського суду Запорізької області від 31.03.2016р.) про порушення провадження по справі № 908/850/16 з інформацією про час та місце судового розгляду справи.

Таким чином відповідач є належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутності представника відповідача.

За письмовим клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав письмову заяву про зменшення розміру позовних вимог, подану в порядку ст. 22 ГПК України. Так, за змістом заяви, позивач, посилаючись на проведений ним перерахунок суми пені, просить суд стягнути з відповідача суму пені в розмірі 462,41 грн., суму 3% річних в розмірі 37,73 грн. та суму втрат від інфляції в розмірі 616,45 грн.

Таким чином позивач фактично зменшив розмір позовної вимоги про стягнення пені до суми 462,41грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що вказана заява позивача не суперечать приписам статті 22 ГПК України, заява про зменшення розміру позовних вимог приймається судом до розгляду.

За таких обставин, предметом позову є вимоги ДП НАЕК Енергоатом в особі ВП Запорізька АЕС про стягнення з КП Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради суми пені в розмірі 462,41 грн., суми 3% річних в розмірі 37,73 грн. та суми втрат від інфляції в розмірі 616,45 грн.

В судовому засіданні 10.05.2016 р. справу розглянуто по суті спору; прийнято та оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд знаходить підстави для задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 06.02.2012 р. між позивачем (ОСОБА_2) та відповідачем (Споживачем) було укладено договір № 1ВС-12 про надання послуг з водозабезпечення (питна вода з насосної станції 3-го підйому) та водовідведення (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на обєднаних очисних спорудах КП «ПКВ» ЕМР) (надалі Договір), за умовами якого ОСОБА_2 зобовязався надати Споживачу обумовлені Договором послуги, а останній прийняти та оплатити послуги у встановленому Договором порядку.

Відповідно до п. 3.8 Договору по закінченню звітного періоду Споживач зобовязаний підписати надані ОСОБА_2 про надання послуг та на протязі 2-х днів повернути їх ОСОБА_2.

Згідно із п. 4.1 Договору розрахунки за надані послуги здійснюються Споживачем по факту наданих послуг на підставі оформлених двосторонніх ОСОБА_2 про надання послуг, згідно діючих тарифів.

Розрахунки за надані послуги здійснюються споживачем щомісячно до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ОСОБА_2 (п. 4.4 Договору).

Пунктом 4.5 Договору встановлено, що при несвоєчасній оплаті послуг, Споживач сплачує ОСОБА_2 пеню у розмірі 0,1% від суми, яка підлягає оплаті за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент нарахування пені.

Як вбачається із матеріалів справи, за період: лютий-квітень 2015 р., позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 10006,74 грн. р., що підтверджується актами про надання послуг: № 31/02 від 28.02.2015р. на суму 2 086,56 грн.; № 32/02 від 28.02.2015р. на суму 1173,97 грн.; № 31/03 від 31.03.2015р. на суму 2 250,72 грн.; № 32/03 від 31.03.2015р. на суму 1303,93 грн.; № 31/04 від 30.04.2015р. на суму 1 965,60 грн.; № 32/04 від 30.04.2015р. на суму 1225,96 грн., які підписані повноважними представниками сторін та засвідчені печатками обох підприємств.

Відповідач за надані послуги розрахувався у повному обсязі, але з порушенням строків, встановлених Договором.

Здійснення відповідачем оплат за Договором підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних дорученнь: від 15.06.2015р. № 740 на суму 2086,56 грн. (по акту № 31/02 від 28.02.2015р.); від 15.06.2015р. № 743 на суму 1173,94 грн. (по акту № 32/02 від 28.02.2015р.); від 18.06.2015р. № 757 на суму 0,03 грн. (по акту № 32/02 від 28.02.2015р.); від 15.06.2015р. № 741 на суму 2250,72 грн. (по акту № 31/03 від 31.03.2015р.); від 15.06.2015р. № 744 на суму 1303,93 грн. (по акту № 32/03 від 31.03.2015р.); від 15.06.2015р. № 742 на суму 1965,60 грн. (по акту № 31/04 від 30.04.2015р.); від 15.06.2015р. № 745 на суму 1225,96 грн. (по акту № 32/04 від 30.04.2015р.).

Позивачем на адресу відповідача направлялась Претензія (вих. № 28-23/27137/2638) про сплату пені, 3% річних та втрат від інфляції за порушення виконання грошового зобовязання.

Вказана Претензія була залишена відповідачем без задоволення.

Позовні вимоги про стягнення з КП Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради суми пені в розмірі 462,41 грн., суми 3% річних в розмірі 37,73 грн. та суми втрат від інфляції в розмірі 616,45 грн., стали предметом судового розгляду у даній справі (із урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог в частині пені).

Згідно з частинами 2, 3 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів. (Аналогічні норми містяться в статтях 173 175 Господарського кодексу України).

Позовні вимоги ґрунтуються на Договорі, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір про надання послуг є двосторонньозобовязувальним, оскільки і виконавець, і замовник наділені як правами, так і обовязками. На виконавця покладено обовязок надати послуги і надано право на одержання відповідної плати або відшкодування фактичних витрат, необхідних для виконання договору. Замовник, в свою чергу, зобовязаний оплатити послуги і наділений правом вимагати належного надання послуг з боку виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі укладеного ними Договору, який породив взаємні обовязки: обовязком позивача стало надання відповідачу послуг з питного водопостачання та водовідведення, а обовязком відповідача прийняття послуг і оплата їх вартості на умовах, визначених Договором.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать долучені до матеріалів справи копії ОСОБА_2 про надання послуг, позивач належним чином виконав свої договірні зобовязання надав у період лютий-квітень 2015р. послуги на загальну суму 10006,74 грн.

Згідно умов Договору (п. 4.4), строк оплати наданих послуг за лютий 2015 року - до 31.03.2015р., за березень 2015 року - до 30.04.2015р., за квітень 2015 року - до 31.05.2015р.

Проте, відповідач у визначені Договором строки оплату отриманих послуг у повному обсязі не здійснив.

Долучені до матеріалів справи копії платіжних доручень свідчать, що прострочення оплати актів за період лютий-квітень 2015р. складає: по акту № 31/02 від 28.02.2015р. - 76 днів, по акту № 32/02 від 28.02.2015р. 76 та 79 днів; по акту № 31/03, № 32/03 від 31.03.2015р. - 46 днів; по акту № 31/04, № 32/04 від 30.04.2015р. - 16 днів.

Отже, відповідач не виконав своє зобовязання щодо своєчасної оплати отриманих послуг, чим порушив умови Договору та вимоги чинного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, враховуючи встановлений факт несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов'язань, вимоги про стягнення з нього 3% річних в сумі 37,73грн. (за період з 31.03.2015 р. по 14.06.2015 р.) та втрат від інфляції в сумі 616,45 грн. (за період з травня по червень 2015 р.), заявлені позивачем обґрунтовано, а тому задовольняються у повному обсязі.

Розрахунок 3% річних та втрат від інфляції перевірено судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» та визнано вірним.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Аналогічні положення містяться в ст.ст. 216, 230, 231 Господарського кодексу України.

Так, ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 ГК України встановлено: у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» (далі Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Разом з тим, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимога про стягнення пені заявлена позивачем на підставі п. 4.5 Договору, яким передбачено, що при несвоєчасній оплаті послуг, Споживач сплачує ОСОБА_2 пеню у розмірі 0,1% від суми, яка підлягає оплаті за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент нарахування пені.

Оскільки відповідачем не виконувались своєчасно та належним чином зобов'язання щодо оплати вартості отриманих за Договором послуг, позивачем нарахована до сплати пеня.

В даному випадку, факт порушення відповідачем умов Договору щодо строків оплати підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростовано.

З огляду на вищевикладене, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем строків оплати за Договором, умови Договору та приписи чинного законодавства, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача суми 462,41 грн. пені (за період з 31.03.2015р. по 14.06.2015 р.) заявлена позивачем обґрунтовано. Розрахунок пені судом перевірено та визнано вірним.

За таких обставин, позовні вимоги задовольняються у повному обсязі.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обовязки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Статтею 22 ГПК України встановлено загальний обовязок сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

В даному випадку відповідач не надав суду доказів, які могли б свідчити про належне виконання ним своїх договірних зобовязань.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розмір мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 01.01.2016 р. розмір мінімальної заробітної плати складає 1378,00грн.

Отже, за вимогами про стягнення заявленої суми, позивач повинен був сплатити 1378,00 грн. судового збору (1 розміру мінімальної заробітної плати), а сплатив 1387,00 грн. (платіжне доручення № 3261 від 22.03.2016 р.). Тобто, сума переплати складає 9,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено Законом.

У звязку із вищевикладеним, позивачу підлягає поверненню 9,00грн. зайво сплаченого судового збору.

Таким чином, із урахуванням ст. 7 Закону України Про судовий збір надміру сплачений судовий збір в сумі 9,00 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, про що слід видати ухвалу згідно ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК витрати зі сплати суми 1378,00 грн. судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради (71503, м. Енергодар Запорізької області, пр. Будівельників, 17, офіс 5-1, а/с 376, , п/р № 8255 в Енергодарському відділенні ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012) на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька АЕС (71504, м. Енергодар Запорізької області, вул. Промислова, 133, , п/р № 8393 в ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012) суму 462 (чотириста шістдесят дві) грн. 41 коп. пені, суму 37 (тридцять сім) грн. 73 коп. трьох відсотків річних, суму 616 (шістсот шістнадцять) грн. 45 коп. втрат від інфляції та суму 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Видати ухвалу на повернення з державного бюджету України Державному підприємству Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька АЕС (71504, м. Енергодар Запорізької області, вул. Промислова, 133, ) суми 9 (девять) грн. 00 коп. надміру сплаченого судового збору платіжним дорученням № 3261 від 22.03.2016 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 11.05.2016р.

Суддя М.В. Мірошниченко