ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2016р. Справа№ 914/778/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту "Запоріжелектротранс", м.Запоріжжя

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбінат харчування "Школярик", м.Львів

про стягнення безпідставно одержаних коштів в розмірі 56 866,34 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Теплицька Н.В. - представник (довіреність №3/1-268 від 02.02.2016р.);

від відповідача не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. За клопотанням позивача розгляд справи здійснювався в режимі відеоконференції.

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту "Запоріжелектротранс" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбінат харчування "Школярик" про стягнення безпідставно одержаних коштів в розмірі 56 866,34 грн.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст. 75 ГПК України при відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника позивача, суд,-

встановив:

14.05.2013р. між Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту "Запоріжелектротранс" (сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комбінат харчування "Школярик" (сторона-2) укладено договір №92 про організацію харчування, відповідно до умов якого сторона-2 зобов'язується організувати на період курортного сезону 2013р. харчування відпочиваючих на базі відпочинку «Південна», яка розташована за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Макарова, 9, а сторона-1 зобов'язується прийняти такі послуги та сплатити обумовлену договором плату.

Відповідно до п.2.2.10. договору передбачено, що сторона-2 зобов'язується надавати відпочиваючим сторони-1 послуги з харчування та встановити, що вартість трьохразового харчування одного відпочиваючого становить 78,00 грн. на добу.

У пункті 2.3.1. договору зазначено, що сторона-1 має право здійснювати нагляд за додержанням стороною - 2 своїх обов'язків по даному договору.

Згідно із п.3.2. договору загальна вартість даного договору є договірною та становить 145 090,00 грн. (додаток №1).

Пунктом 3.3. договору передбачено, що за організацію харчування на базі відпочинку «Південна», сторона-1 зобов'язується щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця наступного за розрахунковим, перерахувати на поточний рахунок сторони-2 вартість фактично наданих послуг за попередній (розрахунковий) місяць, що зазначена в акті приймання-передачі наданих послуг. Сторона-2 не пізніше 3-го числа поточного місяця, наступного за звітним, складає та надає стороні-1 акт наданих послуг. Сторона-1 зобов'язана протягом 5 днів з дня отримання, розглянути, підписати та направити стороні-2 один примірник акту.

Відповідно до додатку №1 до договору сторони встановили, що план наповнення бази відпочинку «Південна» на літній оздоровчий період 2013р. складає 11 178 койко-місць/діб . Планова кількість відпочиваючих (чол./діб), які будуть харчуватися в їдальні бази відпочинку «Південна» - 59%, або 6595 чол./діб харчування. Вартість витрат на організацію харчування складає 6595 чол./діб х 22 грн. = 145 090,00 грн.

Як зазначає позивач у позовній заяві, на підставі наданих відповідачем та підписаних позивачем актів приймання-передачі наданих послуг за період курортного сезону 2013р., позивач перерахував в повному обсязі вартість послуг по організації харчування в розмірі 133 932,34 грн.

У 2015р. при проведенні ревізії господарської діяльності позивача Державною фінансовою інспекцією у Запорізькій області встановлено, що за період з 01.06.2013р. по 31.08.2016р. відповідачем надано послуг з організації харчування позивачу на загальну суму 133 932,34 грн., що відображено в актах приймання-передачі наданих послуг.

Також ревізією було встановлено, що згідно журналів реєстрації путівок на базі відпочинку фактично за період з 01.06.2013р. по 31.08.2013р. на базі відпочинку «Південна» відпочило 709 осіб, що складає 3 503 чоловіко/діб, а отже вартість з організації харчування за договірною ціною, визначеною додатком №1 до договору та яка становить 22 грн. за 1 чоловіко/добу, повинна становити за твердженням позивача 77 066,00 грн.

Таким чином позивач зазначає, що Державна фінансова інспекція у Запорізькій області встановила розбіжність між вартістю фактично наданих послуг та вартістю послуг, вказаних в актах приймання-передачі робіт (наданих послуг) склала 56 866,34 грн.

Отже позивач звернувся до господарського суду Львівської області та просить на підставі ст. 1212 ЦК України стягнути з відповідача суму безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 56 866,34 грн.

Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позов не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази та заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи 14.05.2013р. між сторонами укладено договір №92 про організацію харчування, відповідно до умов якого відповідач зобов'язується організувати на період курортного сезону 2013р. харчування відпочиваючих на базі відпочинку «Південна», яка розташована за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Макарова, 9, а позивач зобов'язується прийняти такі послуги та сплатити обумовлену договором плату.

Відповідно до п.2.2.10. договору передбачено, що сторона-2 зобов'язується надавати відпочиваючим сторони-1 послуги з харчування та встановити, що вартість трьохразового харчування одного відпочиваючого становить 78,00 грн. на добу.

У пункті 2.3.1. договору зазначено, що сторона-1 має право здійснювати нагляд за додержанням стороною - 2 своїх обов'язків по даному договору.

Згідно із п.3.2. договору загальна вартість даного договору є договірною та становить 145 090,00 грн. (додаток №1).

Пунктом 3.3. договору передбачено, що за організацію харчування на базі відпочинку «Південна», сторона-1 зобов'язується щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця наступного за розрахунковим, перерахувати на поточний рахунок сторони-2 вартість фактично наданих послуг за попередній (розрахунковий) місяць, що зазначена в акті приймання-передачі наданих послуг. Сторона-2 не пізніше 3-го числа поточного місяця, наступного за звітним, складає та надає стороні-1 акт наданих послуг. Сторона-1 зобов'язана протягом 5 днів з дня отримання, розглянути, підписати та направити стороні-2 один примірник акту.

Відповідно до додатку №1 до договору сторони встановили, що план наповнення бази відпочинку «Південна» на літній оздоровчий період 2013р. складає 11 178 койко-місць/діб . Планова кількість відпочиваючих (чол./діб), які будуть харчуватися в їдальні бази відпочинку «Південна» - 59%, або 6595 чол./діб харчування. Вартість витрат на організацію харчування складає 6595 чол./діб х 22 грн. = 145 090,00 грн.

Факт надання відповідачем послуг за вказаним договором підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг на загальну суму 133 932,34 грн., які підписані обома сторонами без будь-яких застережень. Як вбачається із матеріалів справи позивач сплатив вартість наданих послуг в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями на загальну суму 133 932,34 грн.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Однак, як встановлено Державною фінансовою інспекцією у Запорізькій області, що згідно журналів реєстрації путівок на базі відпочинку фактично за період з 01.06.2013р. по 31.08.2013р. на базі відпочинку «Південна» відпочило 709 осіб, що складає 3 503 чоловіко/діб, а отже вартість з організації харчування за договірною ціною, визначеною додатком №1 до договору та яка становить 22 грн. за 1 чоловіко/добу, повинна становити 77 066,00 грн. Тобто Державна фінансова інспекція у Запорізькій області встановила розбіжність між вартістю фактично наданих послуг та вартістю послуг, вказаних в актах приймання-передачі робіт (наданих послуг) склала 56 866,34 грн.

Слід зазначити, що відповідно до п.3.2. договору ціна є договірною і складає 145 090,00 грн., а згідно п.2.2.10. договору сторона-2 зобов'язується надавати відпочиваючим сторони-1 послуги з харчування та встановити, що вартість трьохразового харчування одного відпочиваючого становить 78,00 грн. на добу. Разом з тим, відповідно до п.3.1. договору, доходи отримані від діяльності з надання послуг з харчування на базі відпочинку «Південна», є власністю відповідача.

Позивачем не надано деталізованого розрахунку вартості фактично наданих послуг з урахуванням вищенаведених умов договору, підтвердженого належними та допустимими доказами, зокрема копіями путівок на відпочинок тощо, з яких можливо б було встановити не тільки кількість осіб відпочиваючих, а й тривалість відпочинку кожного з відпочиваючих, вибраний спосіб харчування тощо, що істотно впливає на вартість фактично наданих послуг. А також, позивачем не надано обґрунтування ціни 22 грн./ за 1 чоловікодобу, враховуючи ціну зазначену у п.2.2.10 договору, та доказів встановлення відповідачем вартості харчування з перевищенням цієї ціни. Відтак визначена Державною фінансовою інспекцією розбіжність між вартістю фактично наданих послуг та вартістю послуг, вказаних в актах приймання-передачі робіт лише на підставі умовної калькуляції визначеної у протоколі погодження договірної ціни, без урахування вищенаведених обставин та вартості харчування передбачених умовами договору, не може братися судом до уваги.

Тим не менше, шляхом підписання актів приймання-передачі наданих послуг сторони погодили, а відтак і перевірили вартість фактично наданих послуг.

Крім того, відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами у справі було укладено договір про організацію харчування, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплату наданих за договором послуг, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не може бути витребувано відповідно до положень ст.1212 ЦК України як безпідставне збагачення. Виявлені ревізією порушення не впливають на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати (аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 22.01.2013р. №5006/18/13/2012|3-69-г12).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №00743 від 15.03.2016р. на суму 1 378,00 грн., який відповідно до ст.49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

підписано 04.05.2016р.

Суддя Петрашко М.М.