ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2016 р. Справа № 911/1170/16

Суддя А.С. Грєхов, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача житлово комунального підприємства "Поліське"

про стягнення заборгованості у розмірі 24 611,38 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 14-138 від 13.05.2014.;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність б/н від 16.04.2015.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до житлово комунального підприємства "Поліське" (надалі відповідач) про стягнення 9 550,84 грн пені, 13 642,43 грн інфляційних втрат та 1 418,11 грн 3% річних з покладенням на відповідача відшкодування судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань за спожитий ним в період із січня по грудень 2014 року природний газ за договором купівлі-продажу природного газу № 1413/14-БО-17 від 20 грудня 2013 року.

14.04.2016 року через канцелярію Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначив, що із заявленими позовними вимогами він не погоджується та просить суд відмовити у задоволені позову повністю. В обґрунтування свого відзиву представник відповідача посилається на те, що між ним та позивачем був підписаний договір про організацію взаєморозрахунків № 769/30 від 14.10.2014, відповідно до якого, платіжним доручення №24 від 16.10.2014 були перераховані кошти на рахунок позивача на погашення заборгованості за отриманий відповідачем природний газ у відповідності до п. 24 статті 14 та п. 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік".

В судове засідання 21.04.2016 з'явився представник позивача та надав пояснення у справі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову, з підстав викладених у його відзиві.

У судовому засіданні 21.04.2016 після виходу з нарадчої кімнати судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши подані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.12.2013 між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець, позивач у справі) та житлово комунальним підприємством "Поліське" (покупець, відповідач у справі) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 1413/14-БО-17 (надалі - Договір), відповідно до умов якого (пункт 1.1. Договору) продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

Згідно з пунктом 1.2. Договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

31 січня 2014 року між сторонами була укладена Додаткова угода № 1 до договору купівлі-продажу природного газу № 1413/14-БО-17 від 20.12.2013 року, якою було викладено п. 1.2 Договору в наступній редакції: газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Як передбачено пунктом 2.1. Договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 100,0 тис. куб. м з розподілом щомісячної поставки у межах відповідних кварталів.

Приймання передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункти 3.3., 3.4. Договору).

Між сторонами були укладенні Додаткові угоди № 1 від 31.01.2014, № 2 від 29.04.2014, № 3 від 23.05.2014, № 4 від 10.06.2014, № 5 від 10.10.2014 та № 6 від 10.11.2014 до договору купівлі-продажу природного газу № 1413/14-БО-17 від 20.12.2013 року, якими змінювалась редакція п. 5.2 Договору в частині визначення ціни газу.

Пунктом 5.2. Договору (в редакції додаткової угоди №8 від 15 грудня 2014 року до договору купівлі-продажу природного газу від 20 грудня 2013 року № 1413/14-БО-17) встановлена ціна за 1000 куб. м. природного газу у розмірі 5 900,00 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: - збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%; - податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 366,70 грн., крім того ПДВ 20% - 73,34 грн., всього з ПДВ 440,04 грн. До сплати за 1000 куб. м. природного газу 6 384,70 грн., крім того ПДВ 20% - 1 276,94 грн., всього з ПДВ 7 661,64 гривень..

Обов'язок з оплати вартості фактично переданого природного газу узгоджено сторонами пунктом 6.1. Договору. Так, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 11 Договору передбачено, що Договір набуває чинності з дня підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором купівлі продажу.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві, а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму.

За приписами статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати.

Згідно вимог статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом.

Як убачається із матеріалів справи позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ за період із січня по квітень, із жовтня по грудень 2014 року (включно) в обсязі 41,941 тис. куб. м. загальною вартістю 207 710,46 грн., що підтверджується копіями оформлених у відповідності до умов договору актів приймання передачі природного газу: за січень 2014 року від 31.01.2014 р., за лютий 2014 року від 28.02.2014 р., за березень 2014 року від 31.03.2014 р., за квітень 2014 року від 30.04.2014 року, за жовтень 2014 року від 31.10.2014 р., за листопад 2014 року від 30.11.2014 р. та за грудень 2014 року від 31.12.2014р.

Дослідженням змісту вказаних актів господарським судом встановлено їх підписання без зауважень та відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов Договору, тобто, відповідач не заперечував обсягів споживання, ціни, загальної вартості, якості переданого газу та строків поставки за підписаними актами.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобовязання щодо передачі природного газу у відповідності до умов договору.

Відповідач же свої зобовязання по оплаті прийнятого в період з січня по грудень 2014 року виконував неналежним чином із порушенням строків, передбачених пунктом 6.1 Договору.

Матеріали справи містять докази погашення вартості спожитого за Договором природно го газу в повному обсязі, однак з порушенням строків оплати.

Дані обставини не заперечені представниками сторін у судовому засіданні у даній справі.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за спожитий природний газ у січні-квітні, жовтні-грудні 2014 року. Сума заявлених позивачем до стягнення 3 % річних складає 1 418,11 грн., інфляційних втрат 13 642,43 грн. та пені 9 550,84 грн.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, суд встановив, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 655, ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Дана норма кореспондує з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Водночас, в силу вимог ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Беручи до уваги наведені нормативні приписи, суд дійшов висновку, що право на нарахування пені за порушення відповідачем строків оплати вартості поставленого газу у позивача виникає після спливу строку оплати, встановленого п. 6.1 договору, тобто з 15-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу та припиняється частково/повністю в день, що передує дню проведення часткових/остаточних розрахунків відповідно.

Враховуючи вищевикладене, а також безпідставне включення позивачем до періоду розрахунку пені дня фактичної сплати заборгованості, суд здійснив розрахунок пені за період з 15.02.2014 по 10.08.2014 на суму 33 855,18 грн заборгованості за січень 2014 року, з 15.03.2014 по 04.09.2014 на суму 24 811,76 грн заборгованості за лютий 2014 року, з 15.11.2014 по 03.12.2014 на суму 32 029,08 грн., з 04.12.2014 по 09.12.2014 року на суму 26 818,55 грн., з 10.12.2014 по 10.12.2014 на суму 20 919,97 грн заборгованості за жовтень 2014 року, з 15.12.2014 по 28.12.2014 на суму 37 291,67 грн., з 29.12.2014 по 30.12.2014 на суму 31 998,65 грн., з 31.12.2014 по 05.01.2015 на суму 21 742,92 грн заборгованості за листопад 2014 року та з 15.01.2015 по 25.01.2015 на суму 54 872,67 грн заборгованості за грудень 2014 року.

Оскільки арифметично вірний розмір пені, обрахованої судом в межах заявленого позивачем періоду, з урахуванням вимог вищезазначених норм Закону та положень договору, становить 6 873,96 грн., тому вимога позивача про стягнення з відповідача 7 009,41 грн пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 6 873,96 грн. В частині стягнення 135, 15 грн. пені слід відмовити, як безпідставно заявленої.

Аналогічна правова позиція про безпідставність включення у розрахунок пені дати сплати заборгованості викладена у постанові Вищого господарського суду України від 27.11.2014 у справі № 927/989/14.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналізуючи положення статті 625 Цивільного кодексу України, господарський суд враховує наступне.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка внесена з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу вноситься з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, господарський суд бере до уваги порядок визначення інфляційних втрат, за яким інфляційні нарахування обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції.

Враховуючи вищевикладене, встановлені п. 6.1 договору строки остаточних розрахунків за спожитий газ, а також день здійснення відповідачем розрахунків за договором а також безпідставне включення позивачем до періоду обрахунку, зокрема 3% річних, днів фактичної сплати заборгованості, суд здійснював обрахунок заявлених до стягнення:

- 3% річних за періоди:

з 15.02.2014 по 10.08.2014 на суму 33 855,18 грн., з 11.08.2014 по 04.09.2014 на суму 4 892,21 грн заборгованості за січень 2014 року; з 15.03.2014 по 04.09.2014 на суму 24 811,76 грн заборгованості за лютий 2014 року; з 15.11.2014 по 03.12.2014 на суму 32 029,08 грн., з 04.12.2014 по 09.12.2014 року на суму 26 818,55 грн., з 10.12.2014 по 10.12.2014 на суму 20 919,97 грн заборгованості за жовтень 2014 року, з 15.12.2014 по 28.12.2014 на суму 37 291,67 грн., з 29.12.2014 по 30.12.2014 на суму 31 998,65 грн., з 31.12.2014 по 05.01.2015 на суму 21 742,92 грн заборгованості за листопад 2014 року та з 15.01.2015 по 25.01.2015 на суму 54 872,67 грн заборгованості за грудень 2014 року.

- інфляційних втрат за періоди:

з 15.02.2014 по 10.08.2014 на суму 33 855,18 грн., з 11.08.2014 по 04.09.2014 на суму 4 892,21 грн заборгованості за січень 2014 року; з 15.03.2014 по 04.09.2014 на суму 24 811,76 грн заборгованості за лютий 2014 року; з 15.11.2014 по 03.12.2014 на суму 32 029,08 грн заборгованості за жовтень 2014 року, з 15.12.2014 по 28.12.2014 на суму 37 291,67 грн. заборгованості за листопад 2014 року та з 15.01.2015 по 25.01.2015 на суму 54 872,67 грн заборгованості за грудень 2014 року.

Оскільки арифметично вірний розмір 3% річних та інфляційних втрат, перерахованих судом в межах заявлених позивачем періодів з урахуванням вимог вищезазначених норм закону та положень договору, становить 1 030,88 грн та 10 439,81 грн відповідно, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 1 045,93 грн 3% річних та 10 471, 20 грн інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню у розмірі 1 030,88 грн та 10 439,81 грн відповідно.

Крім того, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором в частині проведення своєчасних розрахунків за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 2 541,43 грн пені, яка нарахована на вартість несвоєчасного оплаченого газу, який було поставленого протягом березня-квітня 2014 року, 3171,23 грн інфляційних втрат та 372,18 грн 3% річних, нарахованих на вартість несвоєчасного оплаченого газу, який було поставленого протягом лютого-квітня 2014 року.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, суд встановив, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Порушенням зобов'язання відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом приписів ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності) якщо інше не встановлено договором або законом.

Натомість, судом встановлено, що 14.10.2014 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 №30 "Про затвердження Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування" (далі - постанова КМ України №30), між сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області, Департаментом фінансів Київської обласної державної адміністрації, Управлінням фінансів Тетіївської райдержадміністрації, Тетіївською районною адміністрацією було укладено договір про організацію взаєморозрахунків № 769/30, предметом якого була організація та проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до статей 14, 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік".

За умовами зазначених договорів, сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача за договором № 1413/14-БО-17 від 20.12.2013 на суму 32 337,03 грн.

Відповідно до підпунктів 2, 3, 10 п. 11, п. 16 вказаного договору, сторони зобов'язалися: не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору. Сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовного предмета спору.

Таким чином, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків № 769/30 сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, отриманий за період, на який була нарахована пеня, 3 % річних та інфляційні втрати, які є предметом розгляду у даній справі, а відтак для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2. договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, необхідно щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 25.02.2015 у справі № 922/3596/14.

Водночас, як встановлено судом, та визнається сторонами у справі у повному обсязі, розрахунок за поставлений природний газ у лютому-квітні 2014 року загальною вартістю 32 337,03 грн відбувся у повному обсязі та порядку, що передбачені договором про організацію взаєморозрахунків, згідно платіжного доручення № 24 від 16.10.2014, копія якого міститься в матеріалах справи.

За таких обставин, враховуючи наведені нормативні та законодавчі приписи, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 2 541,43 грн пені, яка нарахована на вартість несвоєчасного оплаченого газу, який було поставленого протягом березня-квітня 2014 року та 3 171,23 грн інфляційних втрат та 372,18 грн 3% річних, нарахованих на вартість несвоєчасного оплаченого газу, який було поставленого протягом лютого-квітня 2014 року та оплаченого в порядку, передбаченому договорами про організацію взаєморозрахунків, не відповідає вимогам статей 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст. 230 Господарського кодексу України, а тому задоволенню не підлягає.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 924/1230/14, від 25 березня 2015 року у справі № 924/1265/13, від 30 вересня 2014 року у справі №5011-35/1534-2012-42/553-2012, від 23 вересня 2014 року у справі 5011-35/1271-2012, від 16 вересня 2014 року у справі № 5011-42/1230-2012-69/542-2012, від 09 вересня 2014 року у справах № 5011-1/1043-2012-42/528-2012, № 5011-35/1533-2012-19/522-2012, № 5011-35/1272-2012-42/527-2012 та у постанові Вищого господарського суду України від 25.02.2015 у справі № 922/3596/14 .

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 520, 549, 611, 612, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 230 Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з житлово комунального підприємства "Поліське" (07350, Київська область, Вишгородський район, село Гаврилівка, вулиця Садова, будинок 1, ідентифікаційний код: 20619308) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, місто Київ, вулиця Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 6 873,96 (шість тисяч вісімсот сімдесят три гривні девяносто шість копійок) пені, 10 439,81 грн (десять тисяч чотириста триста дев'ять гривень вісімдесят одна копійка) інфляційних втрат, 1 030,88 грн (одна тисяча тридцять гривень вісімдесят вісім копійок) 3% річних та 949,93 грн (девятсот сорок дев'ять гривень девяносто три копійки) судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26.04.2016 року

Суддя А.С. Грєхов