РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2016Справа №910/2034/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ"

до 1) Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-СМЦ"

про стягнення 7 314 875 673,67 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Близнюк О.С. - за довіреністю № 001-28.01.16 від 28.01.2016 року та Омельченко О.О. - за довіреністю № 001-28.01.16/г від 28.01.2016 року;

від відповідача 1: Печена І.В. - за довіреністю № 01-026-696 від 04.11.2015 року та Ткаченко С.В. - за довіреністю № 01-026-1680 від 04.12.2014 року;

від відповідача 2: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" та Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-СМЦ" про стягнення 7 314 875 673,67 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач-1 порушив взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару від позивача, згідно умов Договору поставки №ГРД-01/10-5001 від 29.12.2010 року, а відповідач-2 не виконав зобов'язання за Договором поруки №МК-27/08/14 від 04.08.2014 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов стягнувши з відповідача-1 та відповідача-2 на свою користь 3 438 528 248,88 грн. - основного боргу, 1 645 755 277,47 грн. - інфляційних втрат, 166 874 788,76 грн. - 3% річних, 2 063 717 408,56 грн. - пені, 206 700,00 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2016 порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 09.03.2016 року.

04.03.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву.

09.03.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просив суд стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 на свою користь 3 667 280 899,98 грн. - основного боргу, 1 645 755 277,47 грн. - інфляційних втрат, 166 874 788,76 грн. - 3% річних, 2 063 717 408,56 грн. - пені, 206 700,00 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2016 року розгляд справи відкладено на 23.03.2016 року.

У судовому засіданні 23.03.2016 року судом оголошено перерву до 05.04.2016 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.04.2016 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 12.04.2016 року.

В судовому засіданні 12.04.2016 року оголошено перерву до 26.04.2016 року.

В судовому засіданні 26.04.2016 року оголошено перерву до 28.04.2016 року.

28.04.2016 року представник відповідача-2 у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 28.04.2016 року представники позивача збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, представники відповідача-1 позовні вимоги не визнали

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 28.04.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест холдинг» (далі по тексту - постачальник, позивач, кредитор, ТОВ «Метінвест холдинг») та Відкритим акціонерним товариством "Алчевський металургійний комбінат" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Алчевський металургійний комбінат»; далі по тексту - покупець, відповідач-1, ПАТ «Алчевський металургійний комбінат») укладено Договір поставки №ГРД-01/10-5002 (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) постачальник зобов'язується передати у власність покупця залізорудний концентрат з базовим вмістом заліза 63,70% та базовим вмістом вологи 10,50% виробництва ВАТ «Центральний ГЗК» , ВАТ «Північний ГЗК», ВАТ «Інгулецький ГЗК», ВАТ «Південний ГЗК» (іменований надалі Товар), а Покупець зобов'язується прийняти вказаний Товар та оплатити його на умовах, передбачених Договором та Специфікаціями до нього. Товар може поставлятися з ВАТ «Центральний ГЗК» , ВАТ «Північний ГЗК» , ВАТ «Інгулецький ГЗК», ВАТ «Південний ГЗК» на вибір Постачальника.

Поставка товару здійснюється протягом відповідних контрактних періодів, якими за визначенням п. 2.2 Договору є періоди, протягом яких ціна товару в доларовому еквіваленті, встановлена у відповідності з п. 5.3 Договору, залишається незмінною. Контрактний період за даним договором складає 1 квартал. Об'єми та графіки поставок погоджені сторонами в п. 4.1 договору.

Пунктом 2.4 Договору сторони передбачили, що об'єм поставки товару у контрактний період - це сукупність щомісячних обсягів поставки товару (зазначених у п. 4.1 даного договору) в місяцях, що входять у певний контрактний період та погодили обсяги поставки товару в кожний конкретний контрактний період. Зокрема, за умовами п. 2.4 договору у контрактний період, а саме:

- з 01.01.2011 року по 31.03.2011 року включно об'єм поставки товару складає 810 тис.тон,

- з 01.04.2011 року по 30.06.2011 року включно об'єм поставки товару складає 810 тис.тон,

- з 01.07.2011 року по 30.09.2011 року включно об'єм поставки товару складає 810 тис.тон,

- з 01.01.2012 року по 31.03.2012 року включно об'єм поставки товару складає 810 тис.тон,

- з 01.04.2012 року по 30.06.2012 року включно об'єм поставки товару складає 810 тис.тон,

- з 01.07.2012 року по 30.09.2012 року включно об'єм поставки товару складає 810 тис.тон,

- з 01.10.2012 року по 31.12.2012 року включно об'єм поставки товару складає 810 тис.тон,

- з 01.01.2013 року по 31.03.2013 року включно об'єм поставки товару складає 810 тис.тон,

- з 01.04.2013 року по 30.06.2013 року включно об'єм поставки товару складає 810 тис.тон,

- з 01.07.2013 року по 30.09.2013 року включно об'єм поставки товару складає 810 тис.тон,

- з 01.10.2013 року по 31.12.2013 року включно об'єм поставки товару складає 810 тис.тон,

- з 01.01.2014 року по 31.03.2014 року включно об'єм поставки товару складає 810 тис.тон,

- з 01.04.2014 року по 30.06.2014 року включно об'єм поставки товару складає 810 тис.тон,

- з 01.07.2014 року по 30.09.2014 року включно об'єм поставки товару складає 810 тис.тон,

- з 01.10.2014 року по 31.12.2014 року включно об'єм поставки товару складає 810 тис.тон,

- з 01.01.2015 року по 30.06.2015 року включно об'єм поставки товару складає 810 тис.тон,

- з 01.07.2015 року по 30.09.2015 року включно об'єм поставки товару складає 810 тис.тон,

- з 01.10.2015 року по 31.12.2015 року включно об'єм поставки товару складає 810 тис.тон,

Згідно з п. 3.3 договору, кількість фактично поставленого в рахунок виконання даного договору товару може відрізнятися на +/- 10% (толеранс) від об'ємів поставки товару у відповідному контрактному періоду, вказаних у п. 2.4 цього договору.

Відповідно до п. 4.2 договору поставка товару по даному договору здійснюється на умовах:

- FCA - станція Терни або станція Рядова, Придніпровської залізниці (Інкотермс 2000) - для товару виготовленого ВАТ «Інгулецький ГЗК»;

- FCA - станція Грековатая, Придніпровської залізниці (Інкотермс 2000) - для товару виготовленого ВАТ «Центральний ГЗК»;

- FCA - станція Кривий Ріг, Придніпровської залізниці (Інкотермс 2000) - для товару виготовленого ВАТ «Південний ГЗК»;

у відповідності із даним договором. Поставка товару здійснюється по узгодженим сторонами реквізитам вантажоодержувача, зазначеним покупцем у заявках, оформлених відповідно п. 4.4 даного договору.

У відповідності із п. 4.4 договору поставка товару здійснюється в об'ємах, визначених у п. 2.4 договору, протягом всього строку дії договору, на підставі заявок покупця. Покупець до 14-го числа місяця, який передує наступному контрактному періоду (згідно п. 2.2 даного договору), повинен надати постачальнику заявку з зазначенням об'єму поставки на наступний контрактний період (з зазначенням місячного графіку поставки згідно п. 4.1 цього договору), реквізитів вантажоодержувача, а також кількості та власності рухомого складу для перевезення товару. Заявка покупця надається по факсу та/або по електронній почті, з наступним наданням оригінала в строк не більше 10 днів з дати відправки заявки по факсу та/або електронній почті. Не надання заявки в обумовлені строки, або зазначення в заявці об'ємів менших, ніж вказано у п. 2.4 договору, є відмовою покупця від закупівлі узгоджених у п. 2.4 обсягів товару.

Згідно з п. 4.7 договору датою поставки вважається дата календарного штемпеля станції відправлення на залізничній квитанції (квитанції про приймання вантажу на маршрут чи групу вагонів).

Вантажоотримувачем за цим договором може бути відкрите акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е. Дзержинського" (код отримувача 3128, станція Дніпродзержинськ, Придніпровська залізниця, код станції 455806) та/або відкрите акціонерне товариство "Алчевський металургійний комбінат" (код отримувача 3437, станція Коммунарськ, Донецької залізниці, код станції 506209). Зазначення покупцем в заявці будь-яких інших вантажоодержувачів є відмовою покупця від закупівлі узгоджених у п. 2.4 обсягів товару (п.4.11 договору).

Відповідно до п.5.1 Договору ціна та товар встановлюється в еквіваленті до іноземної валюти (долару США) та зазначається в специфікаціях.

Згідно з п. 13.7 Договору даний договір вступає в силу з 01 січня 2011 року та діє до 31 грудня 2015 року.

Відповідно до п. 6.2 Договору, умови оплати: протягом 21 календарного дня, починаючи з дати поставки партії товару (включно з днем поставки). Якщо двадцять перший календарний день (починаючи з дати поставки та включаючи день поставки) припадає на вихідний або святковий день, оплата відповідних партій товару повинна бути здійснена не пізніше останнього робочого дня, що передує вихідному або святковому дню.

Згідно з п. 6.2.1 Договору партія товару вважається повністю оплаченою, якщо еквівалентна доларова величина фактично здійснених покупцем платежів (в гривнях) за цю конкретну партію товару, перерахована з гривень в доларовий еквівалент за офіційним курсом НБУ UAH/USD на дату фактичної оплати цієї партії товару, дорівнює еквівалентній доларовій вартості цієї партії товару.

Пунктом 6.2.2 Договору передбачено, що рахунки-фактури на товар виставляються в день поставки партії товару в національній валюті України - гривні, виходячи із перерахунку в гривню ціни товару в доларовому еквіваленті, який діяв в поточному контрактному періоді поставки (з базовим вмістом заліза та базовим вмістом дріб'язку), а також приплат/знижок до ціни товару в доларовому еквіваленті, що діють в поточний контрактний період поставки за зміну якісних характеристик товару (вміст заліза, вміст дріб'язку). При виставленні рахунків-фактур, для цілей перерахунку, ціна товару в доларовому еквіваленті і доплати/знижки в доларовому еквіваленті множаться на офіційний курс НБУ UAH/USD, встановлений на дату поставки партії товару. Для виставлення рахунків-фактур приймається вага партії товару, вказана в залізничній накладній та фактичні якісні характеристики товару (вміст заліза, вміст дріб'язку), що вказані в сертифікаті якості виробника.

Згідно з пунктом 6.2.3 договору, у випадку, якщо еквівалентна доларова величина фактично здійснених покупцем платежів (в гривні) за конкретну партію товару, перерахована з гривні в доларовий еквівалент за офіційним курсом НБУ UAH/USD на дату фактичної оплати цієї партії товару, перевищує еквівалентну доларову вартість партії товару, розрахованої виходячи з еквівалентних доларових цін і еквівалентних доларових приплат/знижок, фактичної ваги та фактичних якісних характеристик даної партії товару, то різниця в доларовому еквіваленті між доларовою величиною фактично здійснених покупцем платежів (в гривнях) за конкретну партію товару, перерахованої з гривень в доларовий еквівалент по офіційному курсу НБУ UAH/USD на дату фактичної оплати цієї партії товару і еквівалентної доларової вартості даної партії, розрахованої виходячи із еквівалентних доларових цін і еквівалентних доларових приплат/знижок, фактичної ваги та фактично якісних характеристик цієї партії товару, враховується як часткова оплата в доларовому еквіваленті наступної партії товару. Корегування ціни товару в гривні оформлюється коригувальними рахунками та податковими накладними на дату оплати партії товару.

У випадку, якщо еквівалентна доларова величина фактично здійснених покупцем платежів (в гривні) за конкретну партію товару, перерахована з гривні в доларовий еквівалент за офіційним курсом НБУ UAH/USD на дату фактичної оплати цієї партії товару, є меншою еквівалентної доларової вартість цієї партії товару, розрахованої виходячи з еквівалентних доларових цін і еквівалентних доларових приплат/знижок, фактичної ваги та фактичних якісних характеристик даної партії товару, то різниця в доларовому еквіваленті між еквівалентною доларовою вартістю цієї партії товару, розрахованої виходячи з еквівалентних доларових цін і еквівалентних доларових приплат/знижок, фактичної ваги та фактичних якісних характеристик даної партії товару і доларової величини фактично здійснених покупцем платежів (в гривнях) за конкретну партію товару, перерахованої з гривень в доларовий еквівалент по офіційному курсу НБУ UAH/USD на дату фактичної оплати цієї партії товару, повинна бути сплачена покупцем у гривні в той же день, по офіційному курсу НБУ UAH/USD на дату оплати. Корегування ціни товару в гривні оформлюється коригувальними рахунками на дату оплати партії товару (п. 6.2.4 Договору).

04.08.2014 року в забезпечення виконання зобов'язання за Договором між ТОВ «Метінвест холдинг» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест-СМЦ» (далі по тексту - поручитель, відповідач-2, ТОВ «Метінвест-СМЦ») укладено договір поруки №МК-27/08/14 (далі по тексту - Договір поруки), у відповідності до якого поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед кредитором за своєчасне та повне виконання зобов'язань Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" (боржник) за договором поставки №ГРД-01/10-5001 від 29.12.2010р., укладеним між кредитором та боржником (договір поставки), включаючи можливу відповідальність за несвоєчасну оплату коштів, сплаті пені, процентів та штрафів, передбачених договором поставки.

Відповідальність поручителя виникає як у випадку часткового невиконання боржником прийнятих ним зобов'язань, так і у випадку повного невиконання таких зобов'язань (п.2.2 Договору поруки).

Згідно з п. 2.3 Договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань в повному обсязі належним йому на праві власності майном, у тому числі коштами. Однак, відповідальність поручителя обмежується 20 000 гривень за зобов'язаннями боржника, включаючи можливу відповідальність за несвоєчасну оплату коштів, сплаті пені, процентів, штрафів та інших похідних грошових вимог, передбачених договором поставки, та у будь-якому випадку не може перевищувати зазначену суму.

Відповідно до п. 4.1. Договору поруки, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання боржником обов'язків за договором поставки №ГРД-01/10-5001 від 29.12.2010р. та поручителем за цим договором.

Позивачем зазначено, що на виконання умов Договору в період з жовтня 2012 року по серпень 2014 року (включно) ним здійснено поставку товару загальною кількістю 5 295 326,44 т. на загальну суму 565 696 510,98 доларів США.

Факт поставки товару відповідачем-1 не заперечувався, а також підтверджується наявними в матеріалах справи залізничними накладними, актами приймання-передачі продукції, рахунками-фактурами.

Як зазначено позивачем, станом на 21.01.2016 року покупець сплатив постачальнику за поставлений товар 427 293 406,48 доларів США, та, станом на 09.03.2016 року загальна сума заборгованості відповідача-1 за поставлений товар складає еквівалент 138 403 104,49 доларів США, що становить 3 667 280 899,98 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 09.03.2016 року (26.4971 за 1 долар США).

Заперечуючи щодо вищезазначеного відповідач-1 зазначав, що станом на дату подачі позивачем позову 09 лютого 2016 року сума заборгованості за поставлений товар відповідно до виставлених позивачем рахунків складала 1 412 206 122,19 грн., що підтверджується актом звірки станом на 01.03.2015 року. Однак після підписання вказаного акту відповідачем-1 сплачено 5 009 015,37 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, а саме: №2804 від 21.08.2015 року на суму 1 298 912,97 грн., №2802 від 21.08.2015 року на суму 1 000 000,00 грн., №2799 від 20.08.2015 року на суму 1 000 000,00 грн., №2781 від 20.08.2015 року на суму 1 000 000,00 грн., №2769 від 19.08.2015 року на суму 1 000 000,00 грн., №2768 від 19.08.2015 року на суму 1 000 000,00 грн., №2767 від 19.08.2015 року на суму 1 000 000,00 грн. №2760 від 18.08.2015 року на суму 1 000 000,00 грн. №2759 від 18.08.2015 року на суму 1 000 000,00 грн. Протягом розгляду справи заборгованість зменшилась на 886 986,74 грн. у зв'язку із здійсненням відповідачем-1 часткової оплати в розмірі 886 986,74 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1024 від 23.03.2016 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем-1 порушено зобов'язання щодо повної оплати вартості отриманого товару, згідно умов Договору, в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 на свою користь 3 667 280 899,98 грн. - основного боргу, 1 645 755 277,47 грн. - інфляційних втрат, 166 874 788,76 грн. - 3% річних, 2 063 717 408,56 грн. - пені, 206 700,00 грн. - судового збору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків станом на 01.03.2015 року з якого вбачається, що заборгованість ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" перед ТОВ «Метінвест Холдинг» по договору ГРД-01/10-5001 від 29.12.2010 року становить 1 412 206 122,19 грн.

Вищезазначений акт зі сторони позивача підписаний головним бухгалтером та скріплений печаткою.

Відповідно до ч. 1 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Згідно статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку організовує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій, забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Наказом Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України, Державного комітету Статистики України №148/234/383 від 10.11.1998 затверджено форму акту звірення розрахунків, згідно якої не вимагається підписання такого акту керівниками підприємств (дебітора та кредитора).

Зі змісту вказаних законодавчих положень вбачається наявність повноваження у головного бухгалтера на підпис акту звірки взаєморозрахунків.

Позивачем не надано корегувальних рахунків.

Як вбачається з матеріалів справи (під час розгляду справи), відповідачем-1 сплачено частину основну боргу в розмірі 886 986,74 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1024 від 23.03.2016 року в розмірі 886 986,74 грн. з призначенням платежу за залізорудний концентрат зг.дог. ГРД-01/10-5002-015/1298 від 29.12.2010 рахунок №сф-178044 від 27.09.2013

Відповідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Частина 2 статті 80 ГПК України передбачає, що у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості у відповідача за договором № ГРД-01/10-5001 від 29.12.2010 року у розмірі 886 986,74 грн. спростовано, оскільки, відповідачем сплачено заборгованість, тому суд припиняє провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 886 986,74 грн. у зв'язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

Суд також зазначає, що після підписання вказаного акту звірки взаємних розрахунків від 01.03.2015 року відповідачем-1 сплачено 5 009 015,37 грн. (що підтверджується платіжними дорученнями, а саме: №2804 від 21.08.2015 року на суму 1 298 912,97 грн., №2802 від 21.08.2015 року на суму 1 000 000,00 грн., №2799 від 20.08.2015 року на суму 1 000 000,00 грн., №2781 від 20.08.2015 року на суму 1 000 000,00 грн., №2769 від 19.08.2015 року на суму 1 000 000,00 грн., №2768 від 19.08.2015 року на суму 1 000 000,00 грн., №2767 від 19.08.2015 року на суму 1 000 000,00 грн. №2760 від 18.08.2015 року на суму 1 000 000,00 грн. №2759 від 18.08.2015 року на суму 1 000 000,00 грн.) , в зв'язку з чим дана сума не підлягає стягненню в зв'язку з її сплатою відповідачем-1.

Відповідач-1 зазначає, що на даний момент у нього відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем, проте на підтвердження даного факту ним не надано жодного доказу виконання наявних в матеріалах справи видаткових накладних.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості у відповідача-1 перед позивачем в сумі 1 406 310 120,15 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем-1.

Відповідно до ч.1 статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 1, 2 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 статті 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості у відповідача-1 перед позивачем в сумі 1 406 310 120,15 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем-1, тому позовні вимоги в цій частині визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Вимоги позивача щодо стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" заборгованості в розмірі 20 000,00 грн. належним чином доведені, документально підтверджені, тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на відзиви на позовну заяву відповідача-1, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 3 667 280 899,98 грн. - основного боргу підлягають частковому задоволенню, зокрема: стягненню з відповідача-1 1 406 290 120,15 грн. - основного боргу, а з відповідача-2 20 000,00 грн. - основного боргу.

У зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань позивачем нараховано пеню в розмірі 2 063 717 408,56 грн. (розрахована станом на 19.01.2016 року).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.3 договору передбачено, що в разі порушення покупцем строків оплати, передбачених пунктом 6.2 договору, покупець зобов'язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно оплаченої суми за кожний день прострочки. Пеня нараховується за весь період прострочки аж до фактичного моменту оплати.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань", щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

У відзиві на позов відповідач заявив про сплив позовної давності за вимогами про нарахування пені.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 статті 267 ЦК України слив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява б/н надійшла до суду 09.02.2016 року.

Положеннями пункту 4.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що з урахуванням положення частини четвертої статті 51 Господарського процесуального кодексу України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

Враховуючи те, що позивачем нарахована пеня по поставці товару за період з жовтня 2012 року по липень 2014 року (включно) та беручи до уваги те, що позивач звернувся до суду 09.02.2016 року, тому вимоги щодо нарахування пені в розмірі 2 063 717 408,56 грн. не підлягають задоволенню, у зв'язку із спливом позовної давності.

Також, позивачем нараховано інфляційні втрати в розмірі 1 645 755 277,47 грн. та 3% річних в розмірі 166 874 788,76 грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктами 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року передбачено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Відповідно до п. 8.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року, згідно з частиною другою статті 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Частина третя статті 533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

За пунктом 3.3 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів.

Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.93 N 15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Положення частини другої статті 533 ЦК України та частини другої статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов'язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобов'язання відповідної ліцензії Національного банку України відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.93 N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Відтак вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні).

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача в частині стягнення 1 645 755 277,47 грн. - інфляційних втрат є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення 3% річних за період з жовтня 2012 року по 09 лютого 2013 року відповідачем-1 заявлено позовну давність.

Нормами статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року передбачено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в частині стягнення трьох процентів річних в розмірі 102 570 246,69 грн. - 3% річних за розрахунком наданим відповідачем в межах строків позовної давності.

Вимоги позивача в частині стягнення трьох процентів річних в розмірі 64 304 542,07 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідачів пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження в частині стягнення 886 986 (вісімсот вісімдесят шість тисяч дев'ятсот вісімдесят шість) грн. 74 коп. - основного боргу.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» (93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, ВУЛИЦЯ ВІЛЄСОВА, будинок 20А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ" (87534, Донецька обл., місто Маріуполь, ПРОСПЕКТ НАХІМОВА, будинок 116-А; ) 1 406 290 120 (один мільярд чотириста шість мільйонів двісті дев'яносто тисяч сто двадцять) грн. 15 коп. - основного боргу, 102 570 246 (сто два мільйони п'ятсот сімдесят тисяч двісті сорок шість) грн. 69 коп. - 3% річних, 42 605 (сорок дві тисячі шістсот п'ять) грн. 23 коп. - судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-СМЦ» (01015, місто Київ, вулиця Лейпцизька, будинок 15А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест Холдинг» (87534, Донецька обл., місто Маріуполь, ПРОСПЕКТ НАХІМОВА, будинок 116-А; ) 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. - основного боргу, 57 (п'ятдесят сім) копійок - судового збору.

5. В решті позовних вимог - відмовити.

6. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 11.05.2016 року.