КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р. Справа№ 910/17985/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Шипка В.В.

Остапенка О.М.

В судове засідання представники сторін не з'явилися.

розглянувши апеляційну скаргу Державної організації "Комбінат "Трикутник"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 23.11.2015

у справі № 910/17985/15 (головуючий суддя Яковенко А.В.,

судді Пасько М.В., Чеберяк П.П.)

за позовом Відкритого акціонерного товариства

"Вінницький підшипниковий завод"

до Державного агентства резерву України

Державної організації "Комбінат "Трикутник"

про зобов'язання перемістити матеріальні цінності державного резерву

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство (надалі - ВАТ) "Вінницький підшипниковий завод" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного агентства резерву України та Державної організації (надалі - ДО) "Комбінат "Трикутник" про зобов'язання перемістити матеріальні цінності державного резерву.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачами безпідставно не виконуються покладені на них в силу приписів п. 4 Положення про Державне агентство резерву України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 517 від 08.10.2014 та наказу Державного агентства резерву України № 147 від 16.08.2011 "Про переміщення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву ВАТ "Вінницький підшипниковий завод" на ДО "Комбінат "Трикутник".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 у справі № 910/17985/15 позов ВАТ "Вінницький підшипниковий завод" було задоволено повністю, зобов'язано Державне агентство резерву України та ДО "Комбінат "Трикутник" перемістити матеріальні цінності державного резерву з території ВАТ "Вінницький підшипниковий завод" на відповідальне подальше зберігання протягом місяця з дня набрання законної сили рішення господарського суду, стягнуто солідарно з Державного агентства резерву України та ДО "Комбінат "Трикутник" на користь ВАТ "Вінницький підшипниковий завод" судовий збір у розмірі 1218,00 грн.

Згадане рішення мотивовано тим, що судом встановлено існування зобов'язання щодо переміщення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву в силу приписів наказу Державного агентства резерву України № 147 від 16.08.2011 "Про переміщення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву з ВАТ "Вінницький підшипниковий завод" на ДО "Комбінат "Трикутник" та п. 4 Положення Про державне агентство резерву України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 №463/2011.

Судом першої інстанції було прийнято до уваги, що у позивача існувало право, а у відповідачів обов'язок щодо переміщенню матеріальних цінностей. Відповідачами вказане зобов'язання не спростоване, доказів повного виконання не надано.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням господарського суду першої інстанції, ДО "Комбінат "Трикутник" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 у справі № 910/17985/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач зазначає, що з моменту видання наказу № 147 від 16.08.2011 до моменту одержання позовної заяви від позивача, ДО «Комбінат «Трикутник» не були відомі істотні обставини, що мають важливе значення по даній справі, які судом не досліджувалися та не були взяті до уваги. Зокрема, апелянт вважає, що відмова судом у задоволенні клопотання скаржника про витребування доказу - копії розпорядження Кабінету Міністрів України № 312-рт від 03.06.2003, є порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права при вирішенні спірних правовідносин.

В підтвердження доводів апелянт посилається на те, що переміщення інструмента абразивного ДО «Комбінат «Трикутник» та подальше зберігання Комбінатом розброньованих матеріальних цінностей суперечить вимогам чинного законодавства у зв'язку з тим, що з 2003 року після видання Кабінетом Міністрів України розпорядження у Держрезерву України виник обов'язок щодо реалізації спірних матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, а покладення Держрезервом України обов'язку на ДО «Комбінат «Трикутник» щодо переміщення даних цінностей суперечить п. 5.1. наказу Державного агентства резерву України «Про затвердження Інструкції про документальне оформлення операцій із матеріальними цінностями державного, у тому числі мобілізаційного резерву» № 12 від 12.05.2011, п.3 «Порядку розбронювання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, які зберігаються на підприємствах, щодо яких порушено справу про банкрутство або які ліквідуються», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1526 від 17.11.2001.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Мартюк А.І., судді - Шевченко Е.О., Зубець Л.П.) апеляційну скаргу ДО "Комбінат "Трикутник" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 28.03.2016.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2016 у зв'язку з перебуванням судді Зубець Л.П. на лікарняному та судді Шевченка Е.О. у відпустці, апеляційну скаргу ДО "Комбінат "Трикутник" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Мартюк А.І., суддів: Алданової С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2016 вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження апеляційну скаргу ДО "Комбінат "Трикутник" та призначено до розгляду на 14.04.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2016 з урахуванням ухвали Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 про виправлення описки задоволено заяву про самовідвід судді Київського апеляційного господарського суду Мартюк А.І. у справі № 910/17985/15.

Справу № 910/17985/15 відповідно до п. 2.5 Порядку формування колегії суддів, розподілу справи та визначення коефіцієнтів навантаження на суддів, затвердженого рішенням Зборів суддів Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2015, ст. 20 Господарського процесуального кодексу України передано на повторний автоматизований розподіл для визначення суддів, з метою усунення помилково визначеної спеціалізації даної справи при виявленні помилки після порушення апеляційного провадження.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2016 апеляційну скаргу ДО "Комбінат "Трикутник" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Верховець А.А., суддів: Шипко В.В., Остапенко О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження апеляційну скаргу ДО "Комбінат "Трикутник" та призначено до розгляду на 26.04.2016.

26.04.2016 на електронну адресу Київського апеляційного господарського суду від представника ДО "Комбінат "Трикутник" Ткаченко С.В. надійшла заява у якій письмово висловлено позицію щодо підтримання апеляційної скарги ДО "Комбінат "Трикутник" та викладено прохання про розгляд даної справи без участі представника апелянта на підставі наявних у справі доказів.

Апелянт та інші учасники судового провадження в судове засідання апеляційної інстанції не з`явились.

Зважаючи на наявність в матеріалах справи заяви апелянта у якій викладно позицію відносно власної апеляційної скарги та прохання про розгляд даної справи без участі представника скаржника на підставі наявних у справі доказів, а також зважаючи на те, що відповідач 1 був повідомлений належним чином, направленням на його адресу копії ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду від 11.04.2016. Отримання скаржником процесуального документа від 11.04.2016 підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення № 09-33/15665/16, доставленим адресату 18.04.2016.

В судове засідання 26.04.2016 також не з`явився позивач, про причини відсутності суд не повідомлено, про час та місце судового слухання, повідомлений відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України: ухвала апеляційного суду про прийняття апеляційної скарги до розгляду від 11.04.2016 направлялося на адреси, вказані в апеляційній скарзі та які співпадають із адресами зазначеними у позовній заяві а саме: вул. Тарногродського, 46, м. Вінниця, 21022 (юридична адреса) та вул. Чевоноармійська, буд. 89, кв. 6 (фактична адреса), що підтверджується відміткою канцелярії суду від 13.04.2015 та реєстрами відправлення кореспонденції Київського апеляційного господарського суду про надсилання учасникам провадження відповідної копії ухвали суду, жодних доказів неотримання такої ухвали суду (зокрема, довідки поштового відділення про ненадходження кореспонденції на адресу) суду не надходило.

Жодних заяв, клопотань про неможливість з'явитися на судове засідання 26.04.2016 з причин, що не залежить від сторін у справі, суду не надавалося.

Постановою пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (п. 3.9.2) визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, з огляду на те, що неявка представників інших учасників судового процесу не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, на підставі ч. 2 ст. 102 ГПК України Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість здійснення перевірки рішення Господарського суду м. Києва в апеляційному порядку за відсутності представників учасників судового провадження.

По закінченні судового засідання, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК) України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на відповідальному зберіганні ВАТ "Вінницький підшипниковий завод" знаходяться матеріальні цінності мобілізаційного резерву, які є власністю держави і знаходяться на балансі Державного резерву України.

Постановою Господарського суду Вінницької області від 15.07.2004 у справі про № 6/10-570 ВАТ "Вінницький підшипниковий завод" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Згідно ст. 12 Закону України "Про державний матеріальний резерв", державний резерв матеріальних цінностей є недоторканим і може використовуватися лише за рішенням Кабінету Міністрів України. Відпуск матеріальних цінностей із незнижуваного запасу провадиться за рішенням Кабінету Міністрів України, погодженим із Верховною Радою України.

Відповідно до Положення про Державне агентство резерву України, затвердженого Указом Президента України № 463/2011 від 13.04.2011, Держрезерв України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра економічного розвитку і торгівлі України. Державне агентство резерву України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері державного матеріального резерву.

Відповідно до п. 4 Положення про Державне агентство резерву України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 517 від 08.10.2014, Держрезерв відповідно до покладених на нього завдань зокрема здійснює управління державним резервом; організовує виконання затверджених Кабінетом Міністрів України завдань щодо формування, зберігання, обслуговування, розміщення, відпуску, використання, поповнення та освіження (поновлення) запасів державного матеріального резерву, дотримання нормативних умов їх кількісного та якісного стану та несе відповідальність за їх виконання. Ці обов'язки також встановлені в п. 4 Указу Президента України від 13.04.2011 № 463/2011.

Відповідно до Порядку розбронювання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, які зберігаються на підприємствах, щодо яких порушено справу про банкрутство або які ліквідуються, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.2001 № 1526, Держрезерв на період до прийняття рішення про розбронювання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву забезпечує переміщення зазначених матеріальних цінностей на територію підприємств, установ та організацій системи державного резерву або на договірних засадах залишає їх для зберігання на території підприємства - відповідального зберігача.

У зв'язку з банкрутством ВАТ "Вінницький підшипниковий завод" та з метою збереження матеріальних цінностей мобілізаційного резерву наказом Державного агентства резерву України № 147 від 16.08.2011 "Про переміщення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву з ВАТ "Вінницький підшипниковий завод" на ДО "Комбінат "Трикутник" (надалі - "Наказ") вирішено перемістити матеріальні цінності мобілізаційного резерву, які зберігаються ВАТ "Вінницький підшипниковий завод" на відповідальне зберігання на ДО "Трикутник".

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду звертає увагу, що згаданий Наказ від 16.08.2011 виданий саме Державним агентством резерву України, однак суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення обґрунтував функції та мету діяльності Державного комітету України послаючись на Положення про Державний комітет України з державного матеріального резерву, затвердженого Указом Президента України № 996/2001 від 20.10.2001, яке втратило чинність на підставі Указу Президента № 575/2006 від 26.06.2006.

Однак, враховуючи, що Указом Президента України від 09.12.2010 № 1085/2010 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" Державний комітет України з державного матеріального резерву реорганізовано шляхом перетворення в Державне агентство резерву України. Згідно п. 5 згаданого Указу, міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються. Отже, допущена судом першої інстанції помилка щодо органу, який утворено для реалізації державної політики у сфері державного матеріального резерву жодним чином не впливає на повноту досліджених ним доказів, які містяться в матеріалах справи, та їх правову оцінку.

Відповідно до ч.4 ст.26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника бо визнання його банкрутом» (надалі - Закон про банкрутство) за наявності у складі майна банкрута майна, виключеного з обороту, ліквідатор зобов'язаний передати його іншим особам в установленому порядку.

При здійсненні повноважень ліквідатор неодноразово звертався на адресу Держрезерву із листами до відома останнього було доведено, що на Вінницькому підшипниковому заводі правонаступником якого є ВАТ «Вінницький підшипниковий завод», відсутній акт про закладення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, а також не уклалався договір на відповідальне зберігання матеріальних цінностей держрезерву та в умовах завершення ліквідації підприємства відсутні кошти на охорону і збереження мобрезерву, про необхідність скорішого вивозу майна державного матеріального резерву через скрутну ситуацію підприємства у зв'язку з банкрутством, несення великих витрат банкрута на зберігання цього майна, про необхідність відшкодування витрат на зберігання, та необхідність скорішого вивозу цього майна (листи № 31 від 23.05.2011, № 729/0/4-12 від 10.02.2012).

17.09.2012 ліквідатор надіслав на адресу Держрезерву та ДО "Трикутник" лист з викладенням обставин та про необхідність скорішого вивозу цього майна, а також з посиланням на Наказ Агентства № 147 від 16.08.2011 "Про переміщення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву з ВАТ "Вінницький підшипниковий завод" на ДО "Комбінат "Трикутник". На цей лист від ДО "Трикутник" надійшла відповідь № 335 від 04.10.2012, що у 2012 році витрати на переміщення майна не передбачені кошторисом, а вирішується питання щодо фінансування переміщення майна у 2013 році.

20.10.2012 ліквідатор надіслав на адресу ДО "Трикутник" лист про розгляд питання про передачу на зберігання майна іншим юридичним або фізичним особам. Однак від ДО "Трикутник" надійшла відповідь № 375 від 06.11.2012, в якій знову йдеться, що у 2012 році коштів на переміщення немає, а щодо суті питання відповіді надано не було.

30.11.2012 ліквідатор надіслав на адресу Відповідача 1 лист про необхідність виконання наказу №147 від 16.08.2011 або вирішення питання про передачу на зберігання майна іншим юридичним або фізичним особам. Однак знову надійшла відповідь № 5439/0/4-12 від 07.12.2012 в якій знову йдеться що у 2012 році коштів на переміщення немає, а щодо суті питання відповіді надано не було.

До звернення із позовом до суду, ліквідатор продовжував звертатись із листами про необхідність вивозу майна державного матеріального резерву крім Держрезерву також до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Арбітражний керуючий Патерилов В.В. в позовній заяві вказує, що після того, як ліквідатор банкрута надіслав на адресу Держрезерву повторний лист від 25.06.2014 про вирішення питання щодо переміщення мобрезерву шляхом передачі його на відповідальне зберігання іншим суб'єктам господарської діяльності (юридичним або фізичним особам), до ліквідатора надійшла відповідь від 25.07.2014 про те, що Держрезервом здійснюються заходи щодо пошуку шляхів вирішення проблеми переміщення матеріальних цінностей мобрезерву, які залишились на ВАТ "Вінницький підшипниковий завод". Вирішення проблеми ускладнено у зв'язку із значними витратами бюджетних коштів на здійснення переміщення цих матеріальних цінностей. Ліквідатор надіслав на адресу Держрезерву лист від 10.10.2014 про вирішення питання щодо переміщення мобрезерву шляхом передачі його на відповідальне зберігання іншим суб'єктам господарської діяльності (юридичним або фізичним особам). Однак відповідь на цей лист не надійшла.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

З огляду на викладені норми вбачається, що підставою виникнення зобов'язання та права вимоги його виконання є, зокрема, закон, що встановлює обов'язкові дії для того чи іншого суб'єкта.

Відхиляються, як необґрунтовані доводи апелянта про те, що надання кошторису витрат для проведення процедури закупівлі послуг щодо переміщення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву з ВАТ «Вінницький підшипниковий завод» на виконання листа Держрезерву України «Про невиконання наказу Держрезерву України» № 926/0/4-15 від 18.03.2015, в якому Держрезерв, посилаючись на п. З постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку розбронювання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, які зберігаються на підприємствах, щодо яких порушено справу про банкрутство або які ліквідуються» № 1526 від 17.11.2001. Однак, кошти на переміщення Комбінату не виділялись.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що згідно статті 7 Закону України "Про державний матеріальний резерв", утримання і розвиток системи державного резерву здійснюється за рахунок коштів державного бюджету та коштів, одержаних від допоміжної фінансово-господарської діяльності підприємств, установ і організацій системи державного резерву. Тобто закон встановлює два альтернативних джерела фінансування витрат на переміщення матеріальних цінностей мобрезерву.

Проте, а ні Держрезерв, а ні ДО "Трикутник", як підприємство системи держрезерву і як суб'єкт господарської діяльності, не здійснили заходів щодо вирішення питання по переміщенню матеріальних цінностей з ВАТ "Вінницький підшипниковий завод" за рахунок коштів від своєї діяльності.

Відтак, в силу приписів наведених норм законодавства України, у позивача існувало право, а у відповідачів обов'язок щодо переміщенню матеріальних цінностей. Відповідачами вказане зобов'язання не спростоване, доказів повного виконання не надано.

Посилання відповідачів на відсутність коштів не звільняє їх від обов'язку щодо виконання обов'язку покладеного на них чинним законодавством.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Доводи апелянта зводяться до того, що згідно вимог чинного законодавства Держрезерв України до прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про розбронювання цінностей мобілізаційного резерву забезпечує переміщення зазначених матеріальних цінностей на територію підприємств, установ та організацій системи державного резерву, а після розбронювання Кабінетом Міністрів України матеріальних цінностей мобілізаційного резерву Держрезервом здійснюється реалізація цих цінностей відповідно до законодавства.

Відповідно до листа Держрезерву України № 5439/0/4-12 від 07.12.2012 інструмент абразивний у кількості 209 тис. штук розброньований розпорядженням Кабінету Міністрів України № 312-рт від 03.06.2003. Скаржник вважає, що обов'язок щодо реалізації спірних матеріальних цінностей мобілізаційного резерву виник у Держрезерву України з 2003 року, після видання Кабінетом Міністрів України розпорядження, а покладення Держрезервом України обов'язку на ДО «Комбінат «Трикутник» щодо переміщення даних цінностей суперечить п. 5.1. наказу Державного агентства резерву України «Про затвердження Інструкції про документальне оформлення операцій із матеріальними цінностями державного, у тому числі мобілізаційного резерву» № 12 від 12.05.2011, п. З «Порядку розбронювання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, які зберігаються на підприємствах, щодо яких порушено справу про банкрутство або які ліквідуються», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1526 від 17.11.2001.

Дані доводи апелянта спростовуються тим, що підставу позову, позивачем визначено, як невиконання відповідачами покладеного на них приписами Наказу та п. 4 Положення Про державне агентство резерву України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 463/2011 зобов'язання щодо переміщення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву. Дії держерзерву, які на думку апелянта суперечать законодавству відносно покладення Держрезервом України обов'язку на ДО «Комбінат «Трикутник» щодо переміщення даних цінностей до теперішнього часу, у т.ч. ДО «Комбінат «Трикутник» не були оскаржені і не є предметом розгляду даного спору.

Натомість апелянт зазначає, що отримавши даний Наказ, ДО «Комбінат «Трикутник», керуючись п.п. 5.2, 5.3, 5.9, 5.10 наказу Державного агентства резерву України «Про затвердження Інструкції про документальне оформлення операцій із матеріальними цінностями державного, у тому числі мобілізаційного резерву» № 12 від 12.05.2011, вищевказаний наказ виконано частково, а саме: Комбінат за власні кошти 14 жовтня 2011 року здійснив переміщення інструмента алмазного в повному обсязі, сплавів та сумішей твердих - 410 кг, які були в наявності (у зв'язку з крадіжкою). У зв'язку з відсутністю коштів на переміщення непереміщеним залишився інструмент абразивний. Вищевказане підтверджується актом № 2 від 14.10.2011. В подальшому в зв'язку з відсутністю фінансування та позицією Держрезерву станом на 2014 рік щодо необхідності реалізації даних матеріальних цінностей ДО «Комбінат «Трикутник» не мав можливості виконати даний наказ (лист Держрезерву України № 1718/0/4-14 від 07.05.2014, який наявний в матеріалах справи).

Отже, апелянт прийняв на себе згадане зобов`язання та частково його виконав, тому доводи відносно дій Держрезерву, як незаконних визнаються судом неспроможними.

Крім того, відповідачі у відповідях на листи ліквідатора банкрута єдиною підставою невиконання зобов`язань зазначали, що витрати на переміщення майна не передбачені кошторисом, а вирішується питання щодо фінансування переміщення майна у наступному році та про необхідність збереження майна (листи № 335 від 04.10.2012, № 5439/0/4-12 від 07.12.2012, № 811/0/4-13 від 27.02.2013, від 25.07.2014).

Колегія суду звертає увагу, що господарський суд відповідно до ст. 12 ГПК України не наділений повноваженнями щодо розгляду справ зі спорів юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності

Отже, судом не можуть бути прийняті доводи апелянта відносно невиконання покладеного на нього зобов`язання у зв`язку з виданням Держрезервом Наказу, який суперечить законодавству. В зв`язку з викладеним судом вбачається правомірним відхилення місцевим судом (ухвала Господарського суду м. Києва від 21.09.2015) клопотання відповідача 2 про витребування копії розпорядження Кабінету Міністрів України № 312-рт від 03.06.2003, як безпідставного та необґрунтованого.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що задовольняючи позов суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення зазначив наступне: «позовні вимоги Товариства про зобов'язання Компанії списати пеню у розмірі 67 179,42 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню». Однак, з матеріалів справи вбачається, що вимог відносно списання пені у даному спорі не заявлялося.

При цьому, необхідно відзначити, що резолютивна частина рішення місцевого господарського суду не містить висновків щодо «задоволення вимог Товариства про зобов'язання Компанії списати пеню у розмірі 67 179,42 грн.».

Помилка суду першої інстанції щодо зазначеного вище не призвела до прийняття неправильного рішення.

Відповідач 2 не надав достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги.

За таких обставин, аналізуючи положення чинного законодавства, колегія суддів доходить висновку про те, що порушення норм процесуального права та матеріального права, які могли призвести до скасування оскаржуваного рішення господарського суду відсутні, а мотиви з яких подано апеляційну скаргу, не можуть бути підставою для її скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної організації "Комбінат "Трикутник" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 у справі № 910/17985/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 у справі № 910/17985/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/17985/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді В.В. Шипко

О.М. Остапенко