ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.05.16р. Справа № 904/2936/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Містокомбуд", м. Дніпропетровськ

До відповідача ОСОБА_1 підприємства "Жилсервіс-2" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості у розмірі 21 463,26 грн.

Суддя: Крижний О.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 довіреність № б/н від 08.04.2016 року, представник

Від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 3/205 від 04.04.2016 року, представник

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Містокомбуд" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства "Жилсервіс-2" Дніпропетровської міської ради про стягнення заборгованості за договором підряду у розмірі 15 844,91 грн., пені у розмірі 4384,48 грн., 3% річних у розмірі 437,21 грн., індексу інфляції у розмірі 796,66 грн. та судовий збір.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №2015/4/17/с від 01.04.2015 року в частині повного та своєчасного розрахунку за виконані роботи. У звязку із несвоєчасною оплатою за виконані роботи позивач нарахував та заявив до стягнення пеню, 3% річних та індекс інфляції.

Відповідач проти позову заперечує та просить в його задоволенні відмовити у повному обсязі. Відзиві на позов відповідач зазначає, що відповідно до п.4.1 договору розрахунок здійснюється у двотижневий термін після виконання і приймання всіх передбачених договором робіт, на підставі оформлених належним чином акту виконаних робіт за формою КБ-2 та рахунка-фактури, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця, в межах виділених та затверджених бюджетних асигнувань. Однак, жодних бюджетних призначень на фінансування робіт за спірним договором підряду не виділялось, а тому розраховуватись за проведені роботи з міського бюджету підприємство не повинно.

12.05.2016 року позивачем подані до суду письмові пояснення, відповідно до яких позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Стосовно посилань відповідача на відсутність бюджетних асигнувань для оплати виконаних робіт зазначає, що дана підстава не звільняє відповідача від обовязку оплати, оскільки останній мав право призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів, що не було зроблено відповідачем, а отже обовязок оплати настав.

Розгляд справи був відкладений з 27.04.2016 року на 12.05.2016 року.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

01.04.2015 року між комунальним підприємством "Жилсервіс-2" Дніпропетровської міської ради (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Містокомбуд" (підрядник) було укладено договір №2015/4/14/с, відповідно до п.1.1 якого підрядник зобовязується у 2015 році виконати замовникові роботи з поточного ремонту покрівлі за адресою: вулиця Запорізьке шосе, будинок, 56, квартира 322, а замовник прийняти а оплатити такі роботи.

Обсяги закупівлі робіт можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (п.1.2 договору).

Згідно з п.3.1 договору ціна цього договору становить: 15844,91 грн., у т.ч. ПДВ 2640,82 грн.

Відповідно до п.4.1 договору розрахунок здійснюється у двотижневий термін після виконання і приймання всіх передбачених договором робіт, на підставі оформлених належним чином акту виконаних робіт за формою КБ-2 та рахунка-фактури, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця, в межах виділених та затверджених бюджетних асигнувань.

Строк виконання робіт з моменту підписання договору до 31.12.2015 року. Місце виконання робіт: АДРЕСА_1 (п.п.5.1, 5.2 договору).

Відповідно до п. 10.1 договору договір набирає сили з моменту його підписання і діє до 31.12.2015 року.

На виконання умов договору позивач виконання за замовленням відповідача будівельні роботи на загальну суму 15 844,91 грн., що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2015 року.

Сторонами погоджено та підписано договірну ціну на здійснення поточного ремонту покрівлі за адресою: АДРЕСА_2, що складає 15 844,91 грн. та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат від 30.04.2015 року на суму 15 844,91 грн.

Позивач зазначає, що відповідачем виконані підрядні роботи не оплачені, відповідно до вищезазначених документів вартість заборгованості за договором підряду становить 15 844,91 грн.

Причиною виникнення спору позивач зазначає неоплату відповідачем вартості виконаних робіт, у звязку з чим у нього виникла заборгованість, що і є причиною спору.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч.1 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

З огляду на умови п. 4.1 договору строк оплати виконаних робіт є таким, що настав.

Доказів оплати вартості виконаних робіт у розмірі 15 844,91 грн. відповідач не надав доводи позивача щодо наявності боргу не спростував, акти виконаних робіт підписав без зауважень, а отже проти наявності боргу не заперечував.

Посилання відповідача на те, що бюджетні кошти на фінансування робіт за спірним договором підряду не виділись, у звязку з чим він не повинен розраховуватись за виконані позивачем роботи судом не приймаються. Дане заперечення не є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання. Відповідач свідомо укладав договір підряду, погоджувався з умовами щодо оплати виконаних робіт, виконані роботи прийняв без зауважень, а отже обовязок оплати вартості виконаних робіт настав.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 15.05.2012 року у справі №11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 року.

За наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основний борг у розмірі 15 844,91 грн.

Згідно ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобовязань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим договором, сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобовязання за кожний день прострочення.

За несвоєчасну оплату виконаних робіт позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 4384,48 грн. за період з 15.05.2015 року по 15.11.2015 року.

Перевіркою правильності нарахування пені встановлено неправильність її нарахування, що повязано із неправильним визначенням позивачем закінчення періоду нарахування, оскільки, відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, нарахуванням пені має здійснюватись з 15.05.2015 року по 14.11.2015 року, оскільки період у який нараховує пеню позивач (з 15.05.2015 по 15.11.2015 року) складає 6 місяців та один день.

За викладеного, вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 4 365,38 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 15.05.2015 року по 14.04.2016 року у розмірі 437,21 грн. та індекс інфляції за період з 15.05.2015 року по 14.04.2016 року у розмірі 796,66 грн.

При перевірці правильності розрахунку 3% річних судом встановлено правильність такого нарахування. У звязку з чим вимога про стягнення 3% річних підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо нарахування індексу інфляції суд зазначає, що згідно п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З наведених положень законодавства вбачається, що втрати від інфляції можуть бути нараховані починаючи з наступного місяця у якому мав бути здійснений платіж, тобто початком періоду є наступний місяць, за тим, що вказаний у розрахунку.

Найменший період визначення індексу інфляції складає місяць (аналогічна правова позиція міститься, зокрема у зокрема, у постановах Вищого господарського суду України від 01.04.2015 року по справі 917/1667/14, від 07.07.2015 року по справі №914/251/15, від 10.07.2013 у справі № 5002-33/4081-2012 та від 25.02.2015 року по справі №924/940/14, а також у постановах Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 року по справі №904/6081/15 та від 28.01.2016 року по справі №904/8880/15.

За викладеного, вимога про стягнення індексу інфляції підлягає частковому задоволенню у розмірі 601,26 грн. за період з червня 2015 року по березень 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини під терміном "власність" розуміє також грошові кошти, що підлягають оплаті. Невиконанням обов'язку щодо оплати наданих послуг відповідач порушує права позивача, безпідставно не передаючи грошові кошти (вартість послуг) у власність позивача.

За викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача підлягає стягненню 21 248,76 грн. (15 844,91 грн. - основний борг, 4365,38 грн. пеня, 437,21 грн. 3% річних, 601,26 грн. індекс інфляції).

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1364,23 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 1, 2, 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_1 підприємства "Жилсервіс-2" Дніпропетровської міської ради (49040, м. Дніпропетровськ, Запорізьке шосе, 68, ідентифікаційний код 32350310) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Містокомбуд" (49099, м. Дніпропетровськ, бульвар Рубіновий, 14, ідентифікаційний код 39397553) заборгованість у розмірі 15 844,91 грн., пеню у розмірі 4365,38 грн., 3% річних у розмірі 437,21 грн., індекс інфляції у розмірі 601,26 грн. та судовий збір у розмірі 1 364,23 грн..

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13.05.2016 року.

Суддя О.М. Крижний