КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2016 р. cправа№ 925/1636/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Кисельов Д.С.

відповідача - не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бровари-Транс-Сервіс»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.11.2015 р.

у справі № 925/1636/15 (суддя - Васянович А.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бровари-Транс-Сервіс»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 616,96 грн

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бровари-Транс-Сервіс» (далі - позивач) звернулось з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - відповідач) про стягнення 600,00 грн основного боргу за договором-заявкою на послуги з перевезення вантажу № 03/08/2015 від 03.08.2015 р. та 4,07 грн 3% річних.

В процесі розгляду справи, позивач звернувся до Господарського суду Черкаської області із заявою про збільшення позовних вимог в якій просив суд стягнути з відповідача 600,00 грн основного боргу за договором-заявкою на послуги з перевезення вантажу № 03/08/2015 від 03.08.2015 р., 3,16 грн 3% річних та 13,80 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.11.2015 р. у справі № 925/1636/15 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.11.2015 р., позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про повне задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що місцевим судом не було прийнято до уваги, що перевезення здійснено в строки, передбачені умовами укладеного договору на автомобілі позивача - «Рено» д.н. НОМЕР_1 з напівпричепом д.н. НОМЕР_2, водієм позивача ОСОБА_4, що підтверджується товарно-транспортними документами.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2016 р. р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бровари-Транс-Сервіс» прийнято до провадження, а розгляд справи призначено на 17.03.2016 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2016 р. розгляд справи було відкладено до 05.04.2016 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 р. розгляд справи було відкладено до 21.04.2016 р.

В засідання суду, призначене на 21.04.2016 р., представник відповідача втретє не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду скарги.

Будь-яких доказів поважності причин відсутності зазначених представників суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначеного представника не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

03.08.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бровари-Транс-Сервіс» (далі - перевізник) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (далі - замовник) було укладено договір - заявку № 03/08/15 на послуги з перевезення вантажу (далі - договір).

Відповідно до п. 2 договору перевізник зобов'язався 03.08.2015 р. подати під завантаження підготовлений до перевезення автомобіль.

Згідно з п. 3 договору маршрут перевезення вантажу: м. Лубни, вул. Петра Лубенського, 39 по ТТН - с. Гоголев, вул. Куйбишева, 7Б.

Вартість перевезення складала 4 500,00 грн включаючи ПДВ (п. 12 договору).

Як передбачено п. 13 договору, розрахунки за здійснене перевезення здійснюються в безготівковому порядку протягом 3 банківських днів після отримання оригіналів ТТН з печаткою, підписом відповідальної особи про передачу вантажу, датою, часом розвантаження, дорученням з печаткою та підписом, накладною на продукцію, рахунком-фактурою, акта виконаних робіт, податкової накладної.

На виконання умов укладеного договору позивачем було здійснено перевезення та відправлені всі документи, передбачені п. 13 договору, що підтверджується квитанціями поштового відправлення.

Позивачем було здійснено перевезення в строки, вказані в договорі, що підтверджується товарно-транспортною накладною № ГР-00001260 від 03.08.2015 р., товарно-транспортною накладною № ГР-00001259 від 03.08.2015 р., товарно-транспортною накладною № ГР-00001255 від 03.08.2015 р.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, в порушення умов укладеного договору перевезення, здійснив оплату наданих послуг частково, сплативши 01.09.2015 р. 3 900,00 грн, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у сумі 600,00 грн.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що відповідно до товарно-транспортних накладних перевізником є Приватне підприємство «Карготранс», а замовником та вантажовідправником - Товариство з обмеженою відповідальністю «Грейд», а тому позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. 34 ГПК України, що підтверджують здійснення ним перевезення вантажу по маршруту: м. Лубни, вул. Петра Лубенського, 39 по ТТН - с. Гоголев, вул. Куйбишева, 7Б.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як було встановлено вище, перевезення було здійснено в строки, передбачені умовами укладеного договору на автомобілі «Рено» д.н. НОМЕР_1 з напівпричепом д.н. НОМЕР_2 водієм ОСОБА_4, що підтверджується товарно-транспортною накладною № ГР-00001260 від 03.08.2015 р., товарно-транспортною накладною № ГР-00001259 від 03.08.2015 р., товарно-транспортною накладною № ГР-00001255 від 03.08.2015 р.

Так, перевезення вантажу було здійснено саме автомобілем позивача, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4.

Крім того, перевезення здійснювалося водієм позивача, що підтверджується наказом № 16 від 16.07.2015 р. про прийняття на роботу водія ОСОБА_4

Враховуючи викладене, а також те, що товарно-транспортні документи підтверджують факт здійснення перевезення вантажу за укладеним договором перевезення саме позивачем, судова колегія приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 600,00 грн основного боргу за договором-заявкою на послуги з перевезення вантажу № 03/08/2015 від 03.08.2015 р. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача за період з 01.09.2015 р. по 03.11.2015 р. 3,16 грн 3% річних та 13,80 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові №48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010 р.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача за період з 01.09.2015 р. по 03.11.2015 р. 3,16 грн 3% річних та 13,80 грн інфляційних втрат є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, розмір їх перевірений судом, є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення були неправильно застосовані норми матеріального права, неповно з'ясовані обставини справи, а тому рішення суду першої інстанції від 12.11.2015 р. у справі № 925/1636/15 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бровари-Транс-Сервіс» задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 12.11.2015 р. у справі № 925/1636/15 скасувати повністю та прийняти нове рішення.

3. Позов задовольнити.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (18029, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_3, р/р № НОМЕР_6 в АТ «Райфайзен Банк Аваль») на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бровари-Транс-Сервіс» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Металургів,22, ідентифікаційний код юридичної особи 36998052, р/р № 1 в АТ «Райфайзен Банк Аваль») 600 (шістсот),00 грн основного боргу, 3 (три),16 грн 3% річних та 13 (тринадцять),80 грн інфляційних втрат.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (18029, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_3, р/р № НОМЕР_6 в АТ «Райфайзен Банк Аваль») на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бровари-Транс-Сервіс» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Металургів,22, ідентифікаційний код юридичної особи 36998052, р/р № 1 в АТ «Райфайзен Банк Аваль») 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять),00 грн судового збору за подання позовної заяви та 1 339 (одна тисяча триста тридцять три),80 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду Черкаської області видати наказ на виконання даної постанови суду.

6. Матеріали справи № 911/5263/15 повернути до Господарського суду Черкаської області.

7. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран