РІШЕННЯ

"26" квітня 2016 р.Справа № 921/106/16-г/6

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П.

Розглянув справу

за позовом - Приватного підприємства "ВФ Меблевик" (вул. Бродівська Бічна, 14 с. Біла, Тернопільський район, Тернопільська область 47707)

до відповідача - ОСОБА_1 районної державної адміністрації (майдан Перемоги, 1 м. Тернопіль 46018)

третя особа №1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 сільська рада (вул. Січових Стрільців, 16 с. Малий Ходачків, Тернопільський район, Тернопільська область 47741)

третя особа №2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3 сільська рада (вул. Т. Шевченка, 4 с. Романівка, Тернопільський район, Тернопільська область 47715)

третя особа №3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділ Держгеокадастру у ОСОБА_1 районі (вул. М.Кривоноса,10 м. Тернопіль 46000)

про визнання договору оренди земель водного фонду від 03 вересня 2001 року продовженим на новий строк.

За участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_4

третьої особи №1 - не з'явився

третьої особи №2 - не з'явився

третьої особи №3 - не з'явився

Суть справи:

Приватне підприємство "ВФ Меблевик" звернулось до господарського суду Тернопільської області із позовом до відповідача ОСОБА_1 районної державної адміністрації про визнання договору оренди земель водного фонду від 03 вересня 2001 року продовженим на новий строк.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що спірний договір оренди земель водного фонду, укладений у 2001 р. терміном на 10 років, після закінчення його дії, був пролонгований на такий же строк, оскільки жодна сторона правочину проти цього не заперечила, а орендар сплачує належним чином орендну плату. Крім того, позивач письмово звертався до відповідача в 2011 році з приводу продовження дії договору, однак вказане звернення не було вирішене. У зв'язку із чим, позивач покликається до суду та просить згаданий договір визнати продовженим на новий строк.

В процесі вирішення спору до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору було залучено на стороні позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сільські ради, а на стороні відповідача - Відділ Держгеокадастру у ОСОБА_1 районі.

У відзиві на позов та згідно з поясненнями його представника, відповідач проти задоволення позову заперечив, посилаючись на відсутність правових підстав для продовження дії договору, зокрема припинення дії договору за закінченням його строку, недотримання позивачем процедури укладення договору, невиготовлення усіх необхідних документів, пропуск строку позовної давності. Крім того, у зв'язку із змінами в законодавстві змінився розпорядник спірної ділянки, яким зараз є ОСОБА_1 обласна державна адміністрація.

Треті особи №№ 1, 2 явку повноважних представників у судове засідання не забезпечили, проте надіслали на адресу суду письмові звернення, згідно яких не заперечили проти задоволення позову та просили розгляд справи здійснювати без їхньої участі.

Третя особа №3, згідно представлених нею пояснень (в тому числі, наданих повноважним представником під час судових слухань), заперечила проти задоволення позову з мотивів його необґрунтованості та безпідставності.

Розгляд справи, призначений вперше на 17 березня 2016 р., неодноразово відкладався та оголошувалась перерва, востаннє на 26 квітня 2016 р.

Ухвалою суду від 11 квітня 2016 р. строк вирішення спору продовжувався в порядку ст.69 ГПК України.

В засіданні учасникам процесу роз'яснювались належні їм права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20,22,27,81-1 ГПК України.

За відсутності відповідного клопотання фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

В засідання 26.04.2016р. представник позивача не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання знаходиться в матеріалах справи).

26.04.2016р. через канцелярію суду надійшла заява ОСОБА_5, який вказав себе в якості позивача, від 25.04.2016р. про залишення позову без розгляду нам підставі п.5 ст.207 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін і третьої особи №3, судом встановлено наступне:

- на підставі рішень ОСОБА_3 та ОСОБА_2 сільських рад Тернопільського району № 147 від 18.02.2000р., №45 від 21.02.2000р., №№219 і 75 від 16.02.2001р., а також розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації №377 від 20.08.2001р., між СМП "ВФ Меблевик" та ОСОБА_1 РДА укладено договір оренди земельної ділянки водного фонду від 03.09.2001р. загальною площею 25,46 га, розташованої на території вказаних сільських рад, терміном на 10 років.

Відповідно до його умов, та даними форми 6-ЗЕМ підприємство отримало в оренду земельні ділянки водного фонду за межами населених пунктів для рибництва.

Самим договором не передбачалось можливості продовження його дії (в т.ч. за відсутності заперечень сторін) після спливу 10 років. Згідно з п.9 угоди, вона припиняла дію за ст.26 Закону України "Про оренду землі".

10.09.2001р. договір від 03.09.2001р. зареєстровано в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди за №2.

У відповідності до статуту ПП "ВФ Меблевик" (позивача у справі) він є правонаступником СМП "ВФ Меблевик" орендаря землі по цьому договору.

На час звернення до суду позивач користується переданими ділянками площею 25,46 га за що сплачує орендну плату (помісячна плата становить 478,06 грн.). Станом на 14.12.2015р. заборгованість по орендній платі у нього була відсутня (довідка ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області від 14.12.2015р. № 41745/7/15-03).

Про визнання договору оренди земель водного фонду від 03 вересня 2001 року продовженим на новий строк, із наведених вище підстав і позивається заявник.

02.03.2011р. позивач уклав з ОСОБА_1 РДА (відповідачем) короткостроковий договір водного обєкта (ставка) із терміном до 20.08.2011р.

Згідно з позовних матеріалів, підприємство 13.04.2011р. зареєструвало звернення, адресоване голові ОСОБА_1 районної державної адміністрації з проханням встановити відсоткову ставку від нормативної грошової оцінки та продовжити термін договору оренди земельної ділянки водного фонду загальною площею 25,46 га на 25 років.

Представлена позивачем копія даного звернення містить резолюцію про передачу заяви до виконання тодішньому Управлінню Держкомзему у ОСОБА_1 районі (нині - Відділ Держгеокадастру у ОСОБА_1 районі/ третя особа №3) та вхідний номер Управління 123/01-17.

Відповідно до змісту названого звернення, його подано до ОСОБА_1 РДА без жодних додатків.

Цю ж обставину підтвердив в засіданні 31.03.2016р. і представник позивача.

Проте, в засіданні 07.04.2016р. він зазначив, що заява від 13.04.2011р. про продовження терміну дії договору оренди землі надавалась із додатками.

На вимогу суду, представник позивача 07.04.2016р. зробив письмовий перелік документів, які за його твердженнями були доданні до звернення. А саме:

- копія статуту підприємства;

- копія договору оренди землі від 03.09.2001р.;

- копія договору на спецводокористування;

- копія паспорта ставка;

- копія договору оренди водного обєкта (ставка) від 02.03.2011р..

На запитання суду представник позивача відповів, що інших додатків до ОСОБА_1 РДА разом із заявою від 13.04.2011р. не подавалось (протоколи судових засідань від 07.04. та 11.04.2016р.).

Саме ж звернення позивача від 13.04.2011 р. не містить жодної відмітки про те, що до нього додавались ще додатки.

В засіданні 07.04.2016р. також було зясовано, що оригінал заяви від 13.04.2011р., з резолюціями посадових осіб райдержадміністрації та Управління Держкомзему у ОСОБА_1 районі, знаходиться в самого позивача.

В засіданнях представник позивача не зміг пояснити причин цього.

Оригінал заяви в засіданні 07.04.2016 р. долучено до матеріалів справи.

За твердженнями представника ОСОБА_1 РДА через відсутність звернення у відповідача, його і не могло бути вирішено по суті. А за інформацією третьої особи №3, під №123 в Управлінні Держкомзему у ОСОБА_1 районі у 2011році було зареєстровано інші матеріали і за іншу дату.

11.04.2016р. представник позивача також подав суду копію листа написаного від імені начальника Управління Держкомзему у ОСОБА_1 районі за вих. № 792/06/01-26 від 01.06.2011р. на ім'я голови ОСОБА_1 РДА з приводу звернення ВФ Меблевик про продовження дії договору оренди землі.

Однак, на представленій позивачем копії цього листа відсутній будь-який підпис навпроти призвіща і назви посади його відправника.

Крім того, згідно з журналу реєстрації вхідної документації ОСОБА_1 РДА за 2011 рік, лист Управління Держкомзему у ОСОБА_1 районі за вих. № 792/06/01-26 від 01.06.2011р. на адресу адміністрації не надходив (довідка відповідача від 18.04.2016р.).

Доказів на підтвердження існування інших звернень з приводу продовження дії договору оренди землі від 03.09.2001р. позивач не надав та не вказав про їх існування.

Згідно з ст.124 Конституції України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст.12 ГПК України, постановами пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011р., №6 від 17.05.2011р., судової практики, що склалась, зокрема з урахуванням постанови Верховного Суду України від 11.11.2014р. у справі № 3-161гс14 даний спір підвідомчий господарським судам.

З'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Так, відповідно до змісту пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, ст.ст.4-3,33,34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У відповідності до змісту ст.22 ГПК України, право визначати підстави і предмет позову належить виключно позивачу.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (п.3.12 пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18).

Однак, поданими позивачем доказами не доведено обґрунтованості заявленої ним вимоги з визначених ним же підстав.

Як зазначалось вище, договір оренди земель водного фонду від 03 вересня 2001 року терміном на десять років було зареєстровано в Книзі записів державної договорів оренди за №2 10.09.2001р.

Відповідно до його змісту та чинної на той час редакції ст.16 Закону України "Про оренду землі" від 06 жовтня 1998 року N 161-XIV (далі Закон - N 161-XIV) строк договору оренди землі, визначеного роками мав закінчитись 10.09.2011р..

Згідно з редакцією ст.33 Закону N 161-XIV, що діяла на 10.09.2011р. не передбачалось автоматичної пролонгації дії договору оренди землі. Не містив такого положення і сам договір від 03 вересня 2001 року.

В разі закінчення строку, на який його було укладено договір оренди землі припинявся (ст.31 Закону N 161-XIV).

Стаття 33 цього Закону тоді ( на вересень 2011 року) визначала наступне.

1. По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

2. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

3. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

4. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

5. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

6. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

7. Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

8. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

9. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

10. У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

Про необхідність застосування законодавства, що діяло саме на момент виникнення у позивача переважного права на поновлення спірного договору оренди землі зокрема вказано у постанові Верховного Суду України від 11.11.2014р. у справі № 3-161гс14 та в п.2.17 постанови пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011р..

Отже, стаття 33 вказаного закону фактично об'єднувала два випадки поновлення договору оренди землі: 1) на підставі ч.ч. 1 - 5; 2) та на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

У першому випадку орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору має переважне право перед іншими особами укласти договір оренди землі після його припинення. В цьому разі на орендаря покладався обов'язок повідомити листом про такий свій намір орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі, додати проект додаткової угоди, а на орендодавцеві лежав обов'язок у місячний термін розглянути надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевірити його на відповідність вимогам закону, узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, прийняти рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), та укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У другому випадку необхідна наявність таких юридичних фактів, як-то: 1). орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди; 2). орендар належно виконує свої обовязки за договором; 3). відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі; 4). укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди.

В обох випадках обов'язковою умовою поновлення дії договору було укладення між сторонами додаткової угоди про поновлення договору оренди, ініціатором якої повинен був виступати орендар для реалізації свого переважного права на оренду.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 25.02.2015р. у справі № 6-219цс14 та у справі № 6-10цс15, в постановах від 18.03.2015р. у справі №6-3цс15 та у справі №6-4цс15.

А також в постановах Вищого господарського суду України від 15.12.2015р. у справі №910/15048/14, від 17.02.2016р. у справі № 908/3586/15, від 23.02.2016р. у справі №903/752/15, від 01.03.2016р. у справі № 921/349/15-г/13, від 09.03.2016р. у справі № 921/352/15-г/17 та № 5008/407/2012, тощо.

Проте, між сторонами у справі не було укладено додаткової угоди про поновлення договору оренди землі і позивач не звертався до орендодавця за її підписанням.

Доказів на підтвердження протилежного позивач (навіть з огляду на його пояснення від 07.04.2016р.) не надав та не повідомив суд про їх існування.

Рішення про поновлення договору оренди землі відповідачем як орендодавцем також не приймалось.

При цьому, суд критично оцінює як підставу для прийняття такого рішення звернення орендаря до відповідача від 13.04.2011р., оскільки таке звернення продовжує знаходитись у самого позивача та враховуючи обгрунтовані заперечення відповідача і третьої особи №3 щодо можливості його вирішення по суті.

У звязку з цим вбачається, що позивачем не було дотримано жодної з двох процедур реалізації свого переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк. А тому договір оренди землі припинився з 11 вересня 2011 року.

Слід також зазначити, що на час звернення позивача до суду із вимогою про визнання продовженим на новий строк договору оренди земель водного фонду від 03 вересня 2001 року для рибальства (із земель державної форми власності, що знаходяться за межами населеного пункту), функції орендодавця таких земель повинна здійснювати вже ОСОБА_1 облдержадміністрація, а не ОСОБА_1 РДА та на інших умовах (Закон України "Про аквакультуру", ст.ст. 1,51 ВК України, ст.ст.122, 135-139 ЗК України, пояснення представників відповідача і третьої особи №3).

З ОСОБА_1 ОДА позивач у договірних відносинах з приводу обєкта оренди не перебуває та заходи з цього приводу заявником не вживались.

Обставини існування договірних відносин з компетентним на час вирішення спору державним органом та у відповідності до нових законодавчих вимог (тобто із внесеними відповідними змінами, в т.ч. щодо розміру орендної плати) також є суттєвими умовами для пролонгації попереднього договору оренди землі (постанови Вищого господарського суду України від 13.01.2016р. у справі №920/345/15 та від 17.02.2016р. у справі №908/3586/15).

З огляду на все вищенаведене, в задоволенні позову з наведених у ньому підстав слід відмовити. Тобто за недоведеністю обставин, за яких слід вважати, що на час прийняття судом рішення, законне право позивача на ділянку (після припинення договору оренди землі) є порушеним та таким, що підлягає захисту.

Положеннями ст. 81 ГПК України не передбачено можливості залишення позову без розгляду за заявою позивача - юридичної особи. А тому надана з цього приводу у господарській справі заява про залишення позову без розгляду в порядку п.5 ст.207 ЦПК України не підлягає задоволенню. Окрім того, заяву подано не від імені позивача (ПП "ВФ Меблевик"), а від імені ОСОБА_5, вказаного в якості позивача.

Щодо заяви відповідача про пропуск заявником строку позовної давності слід зазначити наступне.

Відповідно до змісту частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості (п.2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 10).

Тому, враховуючи підстави для відмови у позові по даній справі, суд не застосовує правил про позовну давність.

Хоча, відповідно до ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є самостійною підставою для відмови у позові.

З аналізу ст.ст. 256-258, 261 ЦК України, приналежно до спірних правовідносин випливає що, строк позовної давності складає три роки від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого переважного права на оренду землі або про особу, яка його порушила за договором оренди землі, що припинився з 11 вересня 2011 року.

Проте, з таким позовом заявник звернувся лише у 2016 році, без зазначення в позові причин такої тривалої бездіяльності.

Згідно з ст.ст. 44, 49 ГПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 12, 4-3, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Сторони та треті особи вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (підписання), через місцевий господарський суд.

Дата підписання: 11.05.2016 року

Суддя І.П. Шумський