ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" травня 2016 р.Справа № 916/469/16

За позовом: Державне підприємство «Одеський завод будівельних матеріалів» Міністерства оборони України

До відповідана: Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ»

про розірвання договору

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 05.06.2015р.

Від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність від 30.07.2015р.

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство «Одеський завод будівельних матеріалів» Міністерства оборони України звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» про розірвання договору.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.02.2016р. порушено провадження у справі №916/469/16.

29.03.2016р. до господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

У судовому засіданні 06.04.2016р. оголошено перерву до 25.04.2016р. о 14:20 у відповідності ст.77 ГПК України.

У судовому засіданні 25.04.2016р. від відповідача надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи на пятнадцять днів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.04.2016р. продовжено строк розгляду справи на пятнадцять днів до 11.05.2016р.

У судовому засіданні 11.05.2016р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази, суд встановив:

22 квітня 2004 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС», в особі філії «Інфоксводоканал (надалі - Водоканал) та Державним підприємством Міністерства оборони України „Одеський завод будівельних матеріалів (надалі - Абонент) укладено Договір на послуги водопостачання та водовідведення № 4029/3, відповідно до якого та згідно з Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах та селищах України, затвердженими наказом Держкомунгоспу України №65 від 01.07.1994р. Правилами технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення, затвердженими наказом Держкомунгоспу України №30 від 05.07.1995р., Правилами приймання виробничих стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації м. Одеси, затвердженими розпорядженням Одеської Облдержадміністрації №87/А від 09.02.1998р. та іншими існуючими нормами ДОТУ та нормативними актами, згідно до умов договору Водоканал зобовязувався надавати Абоненту послуги з подачі води на обєкти Абонента, а також з приймання стічних вод.

Строк дії договору поширювався на пять років, згідно до п.5.3, з 22.04.2004р. по 22.04.2009р. Згідно п.5.3 договір вважається продовженим на наступні пять років, якщо до сплину місяця після закінчення строку його дії жодна із сторін не заявить про зміну чи припинення дії договору.

29.02.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» (Виробник) та Державним підприємством Міністерства оборони України „Одеський завод будівельних матеріалів (Споживач) було укладено додаткову угоду до договору на послуги водопостачання та водовідведення № 4029/3, на підставі якої було викладено положення договору у новій редакції.

З урахуванням положень п. 7.3 договору в редакції додаткової угоди від 29.02.2012р. строк дії договору поширювався з моменту укладення до 31.12.2015р. договір вважається продовженим на наступні пять років, якщо до сплину місяця після закінчення строку його дії жодна із сторін не заявить про зміну чи припинення дії договору.

23 листопада 2015 р. на адресу центрального офісу філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» був надісланий лист, яким Державне підприємство «Одеський завод будівельних матеріалів» Міністерства оборони України повідомило про своє небажання продовжувати дію договору № 4029/3 від 22.04.2004 р.(включаючи зміни, внесені додатковою угодою від 20 лютого 2012 р.) та просило надати для розгляду новий проект договору, у якому були б усунуті порушення, встановлені Постановою Вищого господарського суду України по справі № 916/4377/14, в рамках процедури, передбаченої п.7.3. Угоди., тобто за місяць до закінчення строку дії Договору.

Однак ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» протягом встановленого місячного строку не надіслало жодної відповіді відносно умов досягнення згоди відносно припинення дії договору та узгодження нових умов. Тільки листом від 26.01.2016 р. №364 ВК-01 надійшла відповідь, в якій зазначалось, що договір пролонговано на новий строк та про відсутність наміру філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» розривати договір.

Звертаючись до господарського суду Одеської області позивач зазначив, що таким діями відповідач порушив право Державного підприємства «Одеський завод будівельних матеріалів» Міністерства оборони України на свободу укладення договорів.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Договір на послуги водопостачання та водовідведення № 4029/3 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС», в особі філії «Інфоксводоканал (надалі - Водоканал) та Державним підприємством Міністерства оборони України „Одеський завод будівельних матеріалів (надалі - Абонент) який укладено 22 квітня 2004 року, за своєю правовою природою є господарським правочином, згідно з яким Водоканал зобовязувався надавати Абоненту послуги з подачі води на обєкти Абонента, а також з приймання стічних вод.

Відповідно до ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.4 ст.188 ГК України, у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У відзиві на позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав того, що відповідач не порушував умови договору, а тому відсутня умова що тягне за собою право на розірвання договору.

Суд звертає увагу, що істотне порушення в даному значенні є оціночним поняттям, адже господарська діяльність за своєю природою є добровільним заняттям, це означає, що зайняття підприємницькою діяльністю є добровільним вчинком. Жоден державний орган, недержавна організація, посадова особа не можуть примусити особу до зайняття підприємницькою діяльністю, отже юридичні особи не можуть примусити контрагента до підписання того чи іншого договору що є порушенням прав юридичної особи на ведення підприємницької діяльності на власний розсуд, вільний вибір контрагентів, та суперечить принципу добровільності.

Згідно положень ст. ст. 9, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, визначений один із загальних принципів договірних правовідносин - принцип свободи договору. При цьому не має значення, які це умови - істотні, або ті, які сторони узгодили виключно за вчасною згодою. Якщо умова виконання закріплена у договорі, вона є обов'язковою для сторін та є критерієм належності виконання.

Згідно ст. ст. 629, 525, 526 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог діючого законодавства. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором чи законом. Відповідно до ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно ст. ст. 907, 651, 652 Цивільного кодексу України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Суд встановив, що сторони передбачили наслідки припинення договору, щодо частини розрахунків, яка передбачає чинність розділу 3 договору № 4029/3 від 22.04.2004 р. (включаючи зміни, внесені додатковою угодою від 20 лютого 2012 р.) та продовження дії даного розділу договору після припинення дії самого договору (п.7.3. договору № 4029/3 від 22.04.2004 р. (включаючи зміни, внесені додатковою угодою від 20 лютого 2012 р.), до повного погашення заборгованості Державного підприємства «Одеський завод будівельних матеріалів» Міністерства оборони України повинно сплатити в рамках процедури, передбаченої розділом 3 договору № 4029/3 від 22.04.2004 р. (включаючи зміни, внесені додатковою угодою від 20 лютого 2012 р.)

Отже, суд дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Право Державного підприємства «Одеський завод будівельних матеріалів» Міністерства оборони України щодо вирішення питання розірвання договору було передбачено п.7.3. договору № 4029/3 від 22.04.2004р.(включаючи зміни, внесені додатковою угодою від 20 лютого 2012 р.) а саме, право кожної сторони за місяць до його закінчення звернутися до іншої сторони з метою його зміни чи припинення.

Відповідач заперечує стосовно задоволення позовних вимог з підстав того, що дане рішення може мати негативні наслідки, а саме відключення комунікацій у жилих будинках двох девятиповерхових будинків: № 5, №5а по 2-му Басейному провулку.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Відповідно до ч.3 ст.29 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Згідно ч.5 ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Отже, суд дійшов висновку, що предметом розгляду справи № 916/469/16 є розірвання договору №4029/3 від 22.04.2004, укладеного між Державним підприємством «Одеський завод будівельних матеріалів» Міністерства оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» (включаючи зміни, внесені додатковою угодою від 20 лютого 2012 р.) Даний договір стосується правовідносин лише між Державним підприємством «Одеський завод будівельних матеріалів» Міністерства оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ а тому доводи відповідача стосовно того, що реалізація права Державного підприємства «Одеський завод будівельних матеріалів» Міністерства оборони України на розірвання договору може вплинути на права та обовязки жильців двох девятиповерхових будинків: № 5, №5а по 2-му Басейному провулку не відноситься до предмету розгляду справи № 916/469/16.

Судом встановлено що Державне підприємство «Одеський завод будівельних матеріалів» Міністерства оборони України скористалось своїм правом яке передбачено п.7.3. договору № 4029/3 від 22.04.2004 р. (включаючи зміни, внесені додатковою угодою від 20 лютого 2012 р.) на розірвання договору, а саме, відправив вимогу про розірвання договору, а відповідач порушив право Державного підприємства «Одеський завод будівельних матеріалів» Міністерства оборони України на можливість розірвання договору що передбачено п.7.3. договору № 4029/3 від 22.04.2004 р.(включаючи зміни, внесені додатковою угодою від 20 лютого 2012 р.) а отже визнає доведеність позивачем заявлених вимог та приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання договору № 4029/3 від 22.04.2004 р. (включаючи зміни, внесені додатковою угодою від 20 лютого 2012 р.).

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За при приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Що стосується розподілу судових витрат позивач у прохальній частині позовної заяви просив покласти витрати саме на Державне підприємство «Одеський завод будівельних матеріалів» Міністерства оборони України проте суд зазначає, що як зазначено в п.4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7.

У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; при задоволенні позову в повному обсязі відшкодування витрат позивача, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладається на відповідача; в разі відмови у позові повністю ці витрати покладаються на позивача. Такі правила розподілу судового збору застосовуються у спорах як майнового, так і немайнового характеру.

Судовий збір у справах зі спорів, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, покладається на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття обґрунтованих пропозицій другої сторони. Якщо розбіжності між сторонами вирішено частково на користь однієї із сторін і частково на користь другої сторони, то витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, розподіляються між обома сторонами з урахуванням кількості та змісту прийнятих господарським судом пропозицій кожної із сторін (зокрема, у залежності від кількості пунктів спірного договору, прийнятих судом у редакції позивача і відповідача).

Якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (зокрема, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. У разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Отже, враховуючи приписи постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 та ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44-49,50,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Розірвати договір №4029/3 від 22.04.2004, укладений між Державним підприємством «Одеський завод будівельних матеріалів» Міністерства оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ»

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» (65039, м. Одеса, вул. Басейна,5 ЄДРПОУ 2647213) на користь Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів (65039, м Одеса,4-й Басейний провулок,7 ) судовий збір у розмірі 1378 грн.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 12.05.2016р.

Суддя Оборотова О.Ю.