ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2016 р.Справа № 922/875/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" (с. Подвірки, Харківська обл.)
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (м. Харків)
про стягнення 810217,47 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (дов. б/н від 24.03.2016 року);

відповідача - ОСОБА_2 (дов. №38-4055/391 від 27.10.2010 року).

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ - 5", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на свою користь заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором №764 купівлі-продажу теплової енергії, яка поставляється установам та організаціям, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів від 30.12.2013. Відповідно вимог позовної заяви, заявлена до стягнення сума заборгованості становить 810 217,47 грн., з яких 24 824,72 грн. - 3% річних; 785 392,75 грн. - інфляційні нарахування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання передбачені договором поставки №764 купівлі-продажу теплової енергії, яка поставляється установам та організаціям, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів від 30.12.2013 щодо своєчасної оплати за поставлену теплову енергію. Судові витрати просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 28 березня 2016 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 11 квітня 2016 р. об 11:00 год.

08.04.2016 року до канцелярії суду (вх. №11713/16) від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів згідно додатку.

Суд, дослідивши клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів згідно додатку, вирішив за можливе задовольнити його.

11.04.2016 року до канцелярії суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позов визнає частково, а саме нараховані по зобов'язанням вересня 2014 року за період з 15.04.2015 року до 09.06.2015 року суми інфляційних 16755,97 грн. та 3% річних 467,57 грн., нараховані по зобов'язанням жовтня 2014 року за період з 15.04.2015 року до 17.06.2015 року суми інфляційних 746829,48 грн. та 3% річних 20470,08 грн. визнає, а нараховані суми інфляційних витрат та 3% річних на зобов'язаннями лютого 2014 року не визнає.

В судовому засіданні 11.04.2016 року було оголошено перерву до 25.04.2016 об 11:30 год.

12.04.2016 року до канцелярії суду (вх. № 12052) від представника відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву по справі з додатковими документами, які були долучені судом до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 25.04.2016 року просить суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.04.2016 року позов визнав частково, а саме нараховані по зобов'язанням вересня 2014 року за період з 15.04.2015 року до 09.06.2015 року суми інфляційних 16755,97 грн. та 3% річних 467,57 грн., нараховані по зобов'язанням жовтня 2014 року за період з 15.04.2015 року до 17.06.2015 року суми інфляційних 746829,48 грн. та 3% річних 20470,08 грн. визнає, а нараховані суми інфляційних витрат та 3% річних на зобов'язаннями лютого 2014 року не визнав.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

30.12.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ-5" (надалі - позивач) і Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (надалі - відповідач) було укладено Договір купівлі-продажу теплової енергії, яка поставляється установам та організаціям, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів № 764, згідно п. 1.1 якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача теплову енергію, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити теплову енергію на умовах даного договору.

Кількість та вартість теплової енергії визначаються розділами 2 та 5 Договору відповідно.

Позивач належним чином та вчасно виконав свої зобовязання за договором, що підтверджується: - актом №01 БО приймання-передачі теплової енергії за січень 2014 р. від 31.01.2014 р.;

- актом №02ТЕ приймання-передачі теплової енергії за лютий 2014 р. від 28.02.2014 р.;

- актом №03ТЕ приймання-передачі теплової енергії за березень 2014 р. від 31.03.2014;

- актом №04ТЕ приймання-передачі теплової енергії за квітень 2014 о. від 30.04.2014 р.;

- актом №05ТЕ приймання-передачі теплової енергії за травень 2014 р. від 31.05.2014 р.

- актом №06ТЕ приймання-передачі теплової енергії за червень 2014 р. від 30.06.2014 р.

- актом №07ТЕ приймання-передачі теплової енергії за липень 2014 р. від 31.07.2014 р.

- актом №08ТЕ приймання-передачі теплової енергії за серпень 2014 р. від 31.08.2014 р.

- актом №09ТЕ приймання-передачі теплової енергії за вересень 2014 р. від 30.09.2014

- актом №10 ГЕ приймання-передачі теплової енергії за жовтень 2014 р. від 31.10.2014

- актом №11ТЕ приймання-передачі теплової енергії за листопад 2014 р. від 30.11.2014

- актом №12ТЕ приймання-передачі теплової енергії за грудень 2014 р. від 31.12.2014 р.

Відповідно до п. 6.1, 6.2. вищевказаного договору, відповідач, як покупець, зобов'язаний прийняти та оплатити зафіксований в акті приймання-передачі обсяг теплової енергії за тарифом відповідно до п. 5.1 даного договору.

Оплата за теплову енергію здійснюється Покупцем шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки теплової енергії.

Остаточний розрахунок за фактично передану теплову енергію здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки теплової енергії.

Судом встановлено, що відповідач здійснював лише часткову оплату за поставлену теплову енергію внаслідок чого у відповідача утворювалася заборгованість за окремі періоди поставки, тобто мало місце прострочення боржника. Станом на дату подачі позову за заборгованість за поставлену теплову енергію відповідачем погашено повністю.

Оплату за всі вище перелічені періоди відповідач здійснював з простроченням платежу у зв'язку з чим позивач звертався до господарського суду з позовами про стягнення з КП «Харківські теплові мережі» основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат:

Так. заборгованість за період поставки січень-квітень 2014 р. стягнуто в рамках справи №922/2492/14 - рішення від 22.07.2014 р. Пеня, 3% річних та інфляційні втрати за цим рішенням стягнуто до 01.06.2014 р.

Заборгованість за періоди поставки травень-серпень 2014 р. відповідачем погашено згідно постанови КМУ №30 від 29.01.14 р. та договору №370/30 від 24.09.2014 р.

Заборгованість за вересень-грудень 2014 р. стягнуто в рамках справи №922/1785/15 - рішення від 22.10.2015 р. Пеня. 3% річних та інфляційні втрати за цими рішеннями стягнуто до 15.04.2014 р.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушено права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.ст. 525 та 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. За ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Відповідно до ч. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 24824,72 грн. та 785392,75 грн. суми інфляційних втрат суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

В інформаційному листі від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.09.2014 року між сторонами та Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації було укладено договір № 398/30 про організацію взаєморозрахунків на суму 25 148 739,48 грн., предметом якого є організація та проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до статей 14, 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та постанови КМ України № 30.

За умовами зазначеного договору сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача за теплову енергію за 2014 рік перед позивачем за договором № 764 від 30.12.2013р. шляхом перерахування коштів на суму 25 148 739,48 грн. (пункт 7).

Також, 24.09.2014 року між тими ж сторонами було укладено договір № 370/30 про організацію взаєморозрахунків на суму 18286141,58 грн., предметом якого є організація та проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до статей 14, 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та постанови КМ України № 30.

За умовами зазначеного договору сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача за теплову енергію за 2014 рік перед позивачем за договором № 764 від 30.12.2013р. шляхом перерахування коштів на суму 18286141,58 грн. (пункт 7).

Відповідно до вимог пункту 10 вищевказаних договорів сторони у графі платіжного доручення "Призначення платежу" додатково зазначають "пункт 24 статті 14 та пункт 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", а також дату і номер договору.

Відповідно до п. 7 договору про організацію взаєморозрахунків, Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" 13.10.2014 року у відповідності до платіжного доручення №19 перерахувало на рахунок ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" кошти у сумі 18 286 141,58 грн. для погашення заборгованості за теплову енергію за 2014 рік згідно з договором від 30.12.2013 №764.

Також, платіжним дорученням № 32 від 13.10.2014 року Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" перерахувало на рахунок ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" кошти у сумі 25 148 739,48 грн. для погашення заборгованості за теплову енергію за 2014 рік згідно з договором від 30.12.2013 №764.

Відповідно до п. 2 ст. 11 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Крім того, у п. 16 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони визначили, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмету договору.

Отже, для застосування санкцій, передбачених договором купівлі-продажу теплової енергії та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до змісту якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Таким чином, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за теплову енергію, поставлену відповідно до договору купівлю-продажу теплової енергії, що у свою чергу потягло відсутність підстав для стягнення 3% річних та інфляційних витрат, передбачених договором купівлю-продажу теплової енергії та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України (враховуючи позиції Верховного суду України у справах №924/1230/14 від 01.07.2015 р., №5011-1/11043-2012-42/528-2012 від 9.09.2014р., №5011-35/1272-2012-42/527-2012, №5011-35/1533-2012-19/522-2012).

Як вбачається з матеріалів справи, остаточний розрахунок відповідача з позивачем за договором купівлю-продажу теплової енергії № 764 від 30.12.2013 року був проведений на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків №398/30 від 25.09.2014 та № 370/30 від 24.09.2014 року, про що свідчать платіжні доручення №19 та № 32 від 13.10.2014 року на загальну суму 43 434 881,06 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем відповідачу безпідставно застосовані наслідки за порушення грошового зобов'язання, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України за лютий 2014 року на суму заборгованості, яка була погашена на підставі договору про організацію взаєморозрахунків, у зв'язку з чим вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 3887,07 грн. та інфляційних витрат в сумі 21807,3 грн. відмовити.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 20937,65 грн. та інфляційних витрат в сумі 763 585,45 грн., нарахованих за зобов'язаннями вересня-жовтня 2014 року, суд, перевіривши розрахунок позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаних сум, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача.

Вищенаведені обставини є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 11767,85 грн., оскільки з його вини спір було доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Доброхотова, 11. ) на користь Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" (62371, Харківська область, Дергачівський район, сел. Подвірки, ) 3% річних в розмірі 20937,65 грн., інфляційні нарахування в розмірі 763585,45 грн. та судовий збір в сумі 11767,85 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.04.2016 р.

Суддя ОСОБА_3