ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2016 р. Справа № 925/112/16

Господарський суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Єфіменка В.В.,

з секретарем судового засідання Макарченко Н.П.;

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача не зявився;

від третьої особи ОСОБА_2 за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області в м. Черкаси справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Згода, смт. Добровеличківка, Кіровоградська область

до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, м. Черкаси

ІІІ особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3

про визнання недійсним листа-заперечення та про визнання додаткової угоди укладеною, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачем заявлено позов з вимогами:

- визнати недійсним рішення Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про заперечення у поновленні договору оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, викладене у листі-запереченні №4349/0/300-15 від 21.10.2015;

- визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення від 07.02.2011, зареєстрованого у міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Умані та Уманському районі Черкаської області 02.03.2011 за номером 00023, укладеного між Уманською районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою "Згода" в редакції позивача;

- визнати поновленим на п'ять років договір оренди землі укладений між товариством з обмеженою відповідальністю Згода і Уманською районною державною адміністрацією від 17.02.2011 та зареєстрований 02.03.2011 за №00023 (далі - Договір), предметом якого є три земельні ділянки ріллі площею: 7,6462 га, 59,9063 га і 74,2267 га, розташовані за межами села Свинарка Уманського району Черкаської області.

Позовні вимоги вмотивовано зокрема тим, що в порядку визначеному ч.1 ч.4 ст.33 Закону України «Про оренду землі», п.3.1 Договору (посилаючись на переважне право поновлення Договору), позивач, 04.08.2015, тобто за шість місяців до закінчення строку дії договору оренди землі, звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області з листом про поновлення договору оренди землі. До листа позивачем було додано три примірники додаткової угоди про поновлення договору.

Листом від 21.10.2015 Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повідомило, що відсутність витягу про земельну ділянку з Державного земельного кадастру витягу, з нормативної грошової оцінки земельної ділянки та проекту додаткової угоди договору оренди землі унеможливлює вирішення порушеного позивачем питання. При цьому, в листі міститься посилання на ст. 288 Податкового кодексу України, ст. 18 Закону України «Про оцінку земель», ст. 26 Закону України „Про землеустрій", ст. 15 Закону України „Про оренду землі".

Відповідач в своєму листі нічого не зазначив про незгоду з умовами додаткової угоди, не пропонував переглянути розмір орендної плати чи змінити інші істотні умови договору оренди землі, протокол розбіжностей позивачу не надсилав.

Позивач вважає незаконною відмову відповідача в укладенні додаткової угоди, оскільки наведені в листі відповідача норми законодавства не регулюють питання поновлення договору оренди землі. Питання поновлення договору оренди землі регулюються нормами ст. 33 Закону України „Про оренду землі", яка не містить умовою укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі надання орендарем витягу з Державного земельного кадастру та витягу з нормативної грошової оцінки землі.

Умовами поновлення договору оренди землі на новий строк ст. 33 Закону України „Про оренду землі" визначає надсилання орендарем орендодавцеві листа-повідомлення та проекта додаткової угоди.

Позивач стверджує, що ним дотримано вимоги ст. 33 Закону України „Про оренду землі" шляхом направлення відповідачу листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі та проекта додаткової угоди у порядку, визначеному Законом.

Позивач вважає, що відповідач необґрунтовано відмовив позивачу в укладенні додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

Відповідач у відзиві на позов та його представник у судовому засіданні заявлених вимог не визнав посилаючись на те, що Договір оренди землі було укладено між Уманською районною державною адміністрацією та Позивачем 07.02.2011 (зареєстрований у міськрайонному управлінні Держкомзему у м.Умань та Уманському районі 02.03.2011 за №00023). Термін дії договору оренди встановлено до 07.02.2016.

Відповідачем 21.10.2015 за № 4349/0/300-15 надано позивачу лист-заперечення щодо поновлення договору оренди землі.

Підставою для відмови позивачу стали відсутність витягу про земельну ділянку з Державного земельного кадастру, витягу з нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України відповідач вважає, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. При поновленні договору оренди землі згідно із частинами першою - п'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря накладення договору оренди землі припиняється.

На думку відповідача, для застосування положень частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Як вважає відповідач, частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідач стверджує, що для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Відповідач посилається на те, що проект договору оренди землі, надісланий позивачем заявою від 04.08.2015 та проект додаткової угоди, визначеної позовною заявою, не відповідає вимогам чинного законодавства України в частині орендної плати, технічно документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, строків їх перегляду та інших умов договору (том 1; а.с.53-58).

Ознайомившись із відзивом, позивач подав до суду письмові пояснення (том 1; а.с.114-116). У цих поясненнях позивач звертає увагу суду на те, що проектом додаткової угоди передбачено тільки поновлення договору оренди земельних ділянок на той самий строк, що був встановлений договором. Позивач не пропонував змінити розмір орендної плати, строк її внесення, умови перегляду орендної плати, не пропонував змінити інші умови договору.

В той же час, зазначені відповідачем у відзиві обставини, не мають значення для вирішення спору, оскільки предметом спору не є стягнення орендної плати в іншому розмірі ніж передбачений договором, предметом спору не є визнання договору недійсним з підстав відсутності істотної умови про розмір, форму та строки внесення орендної плати.

Ухвалою суду від 10.03.2016 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено громадянина ОСОБА_3, з яким 19.02.2016 відповідач уклав договори оренди на землі сільськогосподарського призначення із площами: 7,6462 га, 59,9063 га і 74,2267 га, розташовані за межами села Свинарка Уманського району Черкаської області.

Третя особа надала суду землевпорядну документацію щодо отримання нею в оренду земельних ділянок, а представник третьої особи в судовому засіданні просив суд відмовити у позові повністю.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, приходить до наступних висновків.

07.02.2011 між позивачем і Уманською районною державною адміністрацією (далі - РДА) укладено договір оренди земель сільськогосподарського призначення, який зареєстровано у міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Умані та Уманському районі Черкаської області 02.03.2011 за номером 00023 (далі - Договір) (том 1; а.с.9-23).

Згідно вказаного договору Уманська РДА передала позивачу в оренду три земельні ділянки загальною площею 141,7792 га із земель запасу та резервного фонду Свинарської сільської ради терміном на п'ять років з 07.02.2011 по 07.02.2016, які розташовані за межами села Свинарка Уманського району.

У відповідності до ст. 18 Закону України „Про оренду землі", в редакції яка діяла на момент укладення договору, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

На договорі оренди землі зроблено відмітку про його державну реєстрацію у міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Умань та Уманському районі Черкаської області, про що у Державному реєстрі земель вчинений запис від 2 березня 2011 року за №00023.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за шість місяців до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Позивач 04.08.2015, за шість місяців до закінчення строку дії договору оренди землі, звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області з листом поновлення договору оренди землі. До листа позивачем було додано три примірники додаткової угоди про поновлення договору (том 1; а.с.38-39).

Листом від 21.10.2015 Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повідомило, що відсутність витягу про земельну ділянку з Державного земельного кадастру, витягу з нормативної грошової оцінки земельної ділянки та проекту додаткової угоди до договору оренди землі унеможливлює вирішення порушеного позивачем питання. При цьому, в листі міститься посилання на ст. 288 Податкового кодексу України, ст. 18 Закону України «Про оцінку земель», ст. 26 Закону України „Про землеустрій", ст. 15 Закону України „Про оренду землі" (том 1; а.с.42-43).

Ст. 152 Земельного кодексу України закріплено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав на землю.

За приписами ст.ст. 2-4 розділу VII Закону України Про Державний земельний кадастр земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЗК України (в редакції, що діяла на момент укладення договору оренди), у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час укладення договору оренди) визначено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012р. N 5245-VI (із змінами і доповненнями, внесеними ЗУ від 14.05.2013р. N 233-VI) внесено зміни до Земельного кодексу.

Ст. 15 Земельного кодексу України зазначено, що до повноважень центрального органу, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин відноситься, зокрема, розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності відповідно до повноважень, визначених цим кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 84, ч. 4 ст. 122 ЗК України (в редакції, що діє з 01.01.2013), розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності (до яких відноситься земельна ділянка, яка є об'єктом договорів оренди землі від 12.03.2007), крім випадків, визначених частиною восьмою статті 122 ЗК України здійснюють Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Ч. 3 ст. 5 Закону України Про центральні органи виконавчої влади визначено, що утворення, реорганізація та ліквідація міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади здійснюється з урахуванням завдань Кабінету Міністрів України, а також з урахуванням необхідності забезпечення здійснення повноважень органів виконавчої влади і не допущення дублювання повноважень.

Відповідно до п. 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України (п. 1 в редакції Указу Президента України від 03.01.2012 p. N 1/2012), - далі Положення, Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 N 258, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.05.2012 за N 852/21164, затверджено Положення про Головне управління Держземагенства в області, яке є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України та йому підпорядковане.

Наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 05.09.2012 № 417 затверджено Положення про Головне управління Держземагенства у Черкаській області, державну реєстрацію юридичної особи якого проведено 20.09.2012.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.01.2013 N 40, який зареєстровано в Міністерстві юстиції 14.02.2013 за № 260/22792 України доповнено пункт 4 Положення новим підпунктом 4.32, згідно з яким Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області.

Регулювання відносин, що виникають у зв'язку із орендою землі здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно з ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент укладення спірного договору) районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання.

Згідно з ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 цього ж кодексу (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про оренду землі" (далі - Закон) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 4 Закону передбачено, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у спільній власності територіальних громад, є районні, обласні ради та Верховна Рада Автономної Республіки Крим у межах повноважень, визначених законом. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Порядок, умови і правові конструкції поновлення договору оренди землі унормовані у статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Так, у частинах першій - п'ятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", відбувається за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Як вбачається із матеріалів справи та поданих позивачем доказів, ТОВ «Згода» зверталось до відповідача за поновленням договору оренди у спосіб, визначений ч.1-4 ст.33 Закону.

Незважаючи на визначення правочину, який орендар має укласти на новий строк, як додаткової угоди до договору, строк якого закінчився, фактично це буде новий договір, оскільки його умови можуть бути змінені за згодою сторін, і у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов цього договору - переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Таким чином, при продовженні договору оренди землі у спосіб реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк, незмінними стовідсотково будуть залишатися лише сторони договору оренди землі (з урахуванням положень про правонаступництво), розмір земельної ділянки та її цільове призначення. Інші ж умови можуть змінюватися.

Суд вважає, що поновлення договору оренди земельної ділянки у такий спосіб (ч.1 ст.33 Закону) можливе виключно за наявності інших рівних умов з іншими особами-претендентами на право оренди цієї земельної ділянки.

В судовому засіданні зясовано, що третя особа є землекористувачем земельних ділянок площею 7,6462 га; 59,9063 га; 74,2267 га на підставі затверджених відповідачем проектів землеустрою та договорів оренди від 19.02.2016 (том 3; а.с.2-7; 69-74; 129-134

Речове право третьої особи підтверджується відомостями із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданими представником третьої особи, які були досліджені у судовому засіданні (том 3; а.с.9-10; 76-77; 136-137).

Із пояснень представника позивача в судовому засіданні вбачається, що ТОВ "Згода" на даний час не користується земельними ділянками предметом оренди за Договором від 07.02.2011.

Другою правовою конструкцією є так звана пролонгація договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, і, за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі (частина 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

У цьому випадку, також передбачено укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, що здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Відтак, пролонгація відбувається автоматично, проте в силу приписів частин 7-9 статті 33 Закону України "Про оренду землі" у місячний строк обов'язково має бути укладена додаткова угода, яка засвідчує юридичний факт поновлення договору. Наведене є підставою для висновку про застосування до обох правових конструкцій поновлення договору оренди землі частини третьої наведеної норми, відповідно до якої орендар має надіслати проект додаткової угоди орендодавцеві, і, оскільки про пролонгацію може бути остаточно відомо лише через місяць після закінчення строку дії Договору, надіслати у цьому випадку проект про продовження договору на той самий строк і на тих самих умовах, після спливу цього місячного строку і відмови у місячний строк -укласти відповідну саме частині шостій статті 33 Закону України "Про оренду землі" додаткову угоду.

Встановлені судом обставини справи підтверджують, що позивач звертався з проектом додаткової угоди до закінчення строку дії Договору (коли автоматичної пролонгації ще не відбулось) і в якому просив поновити строк договору пять років, тобто ТОВ «Згода» просило змінити умови договору оренди землі в порядку визначеному ч.1-4 ст.33 Закону.

Відтак, Договір від 07.02.2011 не був продовжений на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" у встановленому законом порядку, а право користування земельними ділянками ТОВа «Згода» за цим Договором є припиненим.

Вирішуючи клопотання позивача про зупинення провадження у справі, суд приходить до наступного.

За приписами ст.79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках:

1) призначення господарським судом судової експертизи;

2) надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування;

3) заміни однієї з сторін її правонаступником.

Копія позовної заяви до Уманського міськрайсуду, яка надана представником позивача не є доказом наявності справи, вирішення якої повязано із справою, що розглядається.

Суд приходить до висновку, що клопотання позивача про зупинення провадження у справі на разі є безпідставним і задоволенню не підлягає.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач не довів заявлених ним вимог і у позові необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 денного строку в порядку, визначеному ГПК України з дня складення повного тексту рішення.

Рішення складено 29.04.2016.

Суддя В.В.Єфіменко