ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016р. Справа № 914/560/16

За позовом: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Взірцеве», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Лев», м. Львів

про: визнання недійсним п. 2.2. договору від 01.05.2015 року,

Суддя Король М.Р.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність №37 від 08.12.2015р.);

від відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність №1 від 01.01.2016р.).

В судовому засіданні 26.04.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

позов заявлено Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Взірцеве» (м. Львів) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лев» (м. Львів) про визнання недійсним п. 2.2. договору від 01.05.2015 року.

Ухвалою суду від 03.03.2016 року порушено провадження у справі. Розгляд судової справи призначено на 17.03.2016 року. Вимоги до сторін висвітлено в зазначеній ухвалі, в тому числі визнано обовязковою участь повноважних представників сторін в судове засідання.

Представник позивача в судове засідання 17.03.2016 року прибув, вимог ухвали суду від 03.03.2016 року не виконав.

Відповідач участь повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, вимог ухвали суду від 03.03.2016 року не виконав, з клопотаннями та заявами не звертався.

Розгляд справи відкладено на 31.03.2016 року.

Представники позивача в судове засідання 31.03.2016 року прибули, позовні вимоги підтримали повністю.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти позову заперечив, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав відзив на позовну заяву (вх. №14095/16 від 31.03.2016р.).

31.03.2016 року представник позивача через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання (вх. №14080/16) про витребування доказів. В своєму клопотанні представник позивача просить витребувати оригінали Додатків №1 та №2 до Договору від 01.05.2015 року, укладеного між ОСББ «Взірцеве» та ТзОВ «Лев».

Суд задоволив клопотання представника відповідача про витребування доказів, яке відповідає вимогам ст. 38 ГПК України.

Розгляд справи відкладено на 14.04.2016 року.

Представник позивача в судове засідання 14.04.2016 року прибув, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судове засідання прибув, надав для огляду оригінали витребуваних документів, проти позову заперечив, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи (вх. №16466/16 від 14.04.2016р.).

В судовому засіданні оголошено перерву до 26.04.2016 року.

Після закінчення перерви представник позивача в судове засідання 20.04.2016 року прибув, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти позову заперечив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

25.10.2014 року на Загальних зборах ОСББ «Взірцеве» (далі по тексту Позивач, Об'єднання), був затверджений тариф на утримання будинку та прибудинкової території з 01.11.2014 року у розмірі 1,90 грн. за 1 м.кв.

01 травня 2015 р. між Об'єднанням та ТзОВ «Лев» (далі по тексту Відповідач, Власник) укладено договір відносин власників нежитлових приміщень та управителя (далі по тексту Договір), відповідно до п. 2.1. котрого, Об'єднання безпосередньо шляхом залучення на конкурсних засадах фізичних та/чи юридичних осіб для надання послуг власникам приміщень з управління неподільним та загальним майном житлового комплексу забезпечує належну його експлуатацію, якісне та своєчасне надання житлово-комунальних послуг, забезпечує відповідні умови користування неподільним та загальним майном власника (ків). Нежитлові приміщення Власника знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Лінкольна, 10 «А» (п.2.4. Договору).

Згідно п. 2.2. Договору, власник приміщення бере участь у витратах на виконання зазначених робіт: обслуговування системи водопостачання та водовідведення, обслуговування димовентиляційних каналів, дератизація та дезінсекція, резервний фонд, обслуговування систем газопостачання, фонд на капремонт.

У пункті 5.1. Договору зазначено, вартість кожної послуги встановлюється відповідно до чинного законодавства. Розмір плати за надані послуги міститься в Додатку №2 до даного договору, який є його невідємною частиною (п. 5.2. Договору) та положення котрого в частині статті затрат на утримання будинку та цін аналогічні зазначеним у п.2.2. Договору.

Пунктом 4.2.3. договору передбачено обовязок Власника вчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 11.6. Договору, цей договір діє протягом одного року.

Посилаючись на те, що розмір тарифу, встановленого в Договорі, не відповідає розміру встановленому 25.10.2014 року на Загальних зборах ОСББ «Взірцеве», Договір укладений головою Обєднання самостійно та не погоджений Загальними зборами ОСББ «Взірцеве», Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним п. 2.2. Договору.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об'єднань власників жилих і нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов'язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Суд застосовує Закон України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 цього Закону основна діяльність об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об'єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об'єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних із діяльністю об'єднання.

За змістом ст. 10 Закону вищим органом управління об'єднання є загальні збори його членів, до виключної компетенції яких, зокрема, належить затвердження кошторису, балансу об'єднання та річного звіту; визначення розмірів внесків і платежів членами об'єднання. За результатами розгляду питань, віднесених до компетенції загальних зборів, приймається рішення, яке може бути оскаржено в судовому порядку.

Як встановлено судом, відповідач є власником нежитлових приміщень котрі знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Лінкольна, 10 «А».

25.10.2014 року на Загальних зборах ОСББ «Взірцеве» (далі по тексту Позивач, Об'єднання), був затверджений тариф на утримання будинку та прибудинкової території з 01.11.2014 року у розмірі 1,90 грн. за 1 м.кв.

01 травня 2015 р. між ОСББ «Взірцеве» та ТзОВ «Лев» укладено договір відносин власників нежитлових приміщень та управителя, згідно п.2.2 якого власник приміщення бере участь у витратах на виконання зазначених робіт: обслуговування системи водопостачання та водовідведення, обслуговування димовентиляційних каналів, дератизація та дезінсекція, резервний фонд, обслуговування систем газопостачання, фонд на капремонт.

Згідно умов Договору, відповідач повинен сплачувати внески на утримання будинку та прибудинкової території згідно статей затрат, вказаних у п. 2.2 договору.

Як встановлено господарським судом Львівської області у рішенні від 03.02.2016 р. у справі №914/3417/15 за позовом Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Взірцеве» (м.Львів) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лев» (м.Львів) про стягнення 94289,80 грн., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.04.2016 р. у даній справі, згідно рішення загальних зборів ОСББ «Взірцеве», викладеного в протоколі №3 від 29.09.2012 р., вирішено власнику нежитлових приміщень (1 ий поверх) сплачувати за фактично надані послуги, враховуючи витрати, понесені на благоустрій, на утримання будинку та прибудинкової території.

Враховуючи наведене, суд вважає, що зазначення у договорі від 01.04.2015 р. конкретних робіт, у витратах на виконання яких власник приміщення бере участь, не суперечить рішенню загальних зборів ОСББ «Взірцеве», яким був затверджений тариф на утримання будинку та прибудинкової території. На переконання суду, правомірним є зазначення в договорі тільки тих послуг і робіт, якими користується власник приміщення.

В позовній заяві позивач зазначає, що тариф по договору повинен складати не менше, як 1 грн. 65 коп., що відрізняється від тарифу, затвердженого рішенням загальних зборів ОСББ «Взірцеве» (1 грн. 90 коп. за 1 м кв.). Таким чином, позивач визнає, що не всі власники приміщень у багатоквартирному будинку повинні слачувати однаковий тариф на утримання будинку та прибудинкової території.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першої ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Дані положення також закріплені в главі 20 ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», відносини власників приміщень і управителя регулюються договором між ними, який укладається на основі Типового договору, форму якого затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Типовий договір відносин власників житлових і нежитлових приміщень та

управителя затверджено наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 27 серпня 2003 р. N 141, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2003 р. за N 1155/8476.

З огляду на викладене, позивач просить визнати недійсним пункт договору, який міститься у типовому договорі, на основі якого укладено договір від 01.05.2015 р.

Крім того, суд звертає увагу на те, що розмір плати за надані послуги, відповідно до умов Договору, міститься в Додатку №2 до даного договору, який є його невідємною частиною згідно з п. 5.2. Договору, та положення котрого в частині статті затрат на утримання будинку та цін аналогічні зазначеним у п.2.2. Договору.

Разом з тим, в судовому засіданні представник позивача наголосив на тому, що вважає таким, що не відповідає вимогам закону, тільки п. 2.2 договору. Зміст договору в цілому, крім вказаного пункту, позивач вважає законним.

Необхідно зазначити те, що у випадку наявності розбіжностей між розміром тарифу, зазначеному в договорі, та розміром тарифу, встановленому рішенням загальних зборів обєднання співвласників багатоквартирного будинку, така розбіжність може бути усунута шляхом внесення змін у договір.

Посилання позивача на те, що договір був укладений головою ОСББ самостійно і не погоджений загальними зборами не може бути підставою для визнання договору недійсним в частині.

Відповідно до абзацу другого частини другої ст. 207 ЦК України, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, 14 телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину. (п. 3.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. (із змінами і доповненнями) «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

В матеріалах справи відсутні докази того, чи відповідачем проводились оплати за вказаним договором та, чи приймались такі оплати позивачем.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що з підстав підписання договору неуповноваженою особою можливим є визнання недійсним договору тільки в цілому, а не окремої його частини, оскільки підпис вчиняється щодо змісту всього договору, а не окремого пункту.

За приписами ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір покладається на позивача у відповідності до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення складено 28.04.2016 року.

Суддя Король М.Р.