РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2016Справа №910/30915/15

За позовомКомунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району»
До Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління будівництва «Закордонмонтажспецбуд» Шевченківського району
Простягнення 50 447,01 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача Яковіщук Я.М. - за дов.

Від відповідача Певнова А.М. - за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь суму заборгованості за фактично спожиті комунальні послуги, яка виникла станом на 24.09.2010р. в сумі 30 335,52грн. та за Договором від 01.10.2010р. №ДЕ-009 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення за період з 20.04.2011р. по 17.07.2014р. в розмірі 20 111, 49 грн. (із них основний борг - 15 500,07 грн., інфляційні втрати - 3 134,47 грн., 3% річних - 1 476,95 грн.).

В процесі розгляду справи Позивач подав Заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за фактично спожиті комунальні послуги, яка виникла станом на 24.09.2010р. в сумі 30 335,52грн. та за Договором від 01.10.2010р. №ДЕ-009 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення за період з 20.04.2011р. по 17.07.2014р. в розмірі 19 444,12 грн. (із них основний борг - 14 832,70 грн., інфляційні втрати - 3 134,47 грн., 3% річних - 1 476,95 грн.).

Судом заява про зменшення розміру позовних вимог прийнята до розгляду, оскільки дана заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач.

Отже, позивач зменшив позовні вимоги, просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 49 779, 64 грн., тому має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

В обґрунтування вимог відносно стягнення з відповідача 30 335,52грн. позивач посилається на те, що у період з квітня 2007р. по жовтень 2010 р. облік, нарахування та збір платежів від власників нежитлових приміщень від імені КП УЖГ здійснювали КП «ЖЕКи».

В обґрунтування решти позовних вимог Позивач в своїх поясненнях, а також згідно із уточненим розрахунком, наданим Позивачем до Заяви про зменшення позовних вимог від 28.03.2016р., позивач стверджує, що правовою підставою для нарахування оплати за спожиті комунальні послуги за період з 20.04.2011р. по 13.01.2012р. є тарифи, затверджені Розпорядженням КМДА №758 від 30.06.2009р., за період з 15.02.2012р. по 24.04.17.04.2014р. є тарифи, затверджені Розпорядженням КМДА №859 від 31.05.2011р. (зі змінами та доповненнями, внесеними розпорядженням КМДА №2316 від 07.12.2011р.).

Відповідач заперечує проти позову надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування своїх заперечень, Відповідач посилається на наступне:

- при нарахуванні оплати за комунальні послуги за період з листопада по квітень 2012р. не враховані показники лічильника та кількість спожитої теплової енергії згідно табуляграм ПАТ «Київенерго»;

- Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 23.03.2014р. у справі №2-а-18/11 було визнано незаконними та нечинними з моменту прийняття, зокрема:

- Розпорядження №80 від 25.01.2011р. «Про внесення змін та доповнень до розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.06.2009р. №758 та від 29.12.2010р. №1210»;

- Розпорядження №859 від 31.05.2011р. «Про встановлення тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води виконанням цих послуг усіх форм власності для здійснення розрахунків з бюджетними установами та іншими споживачами».

Постанова Шевченківського районного суду міста Києва від 23.03.2014р. у справі №2-а-18/11 набрала законної сили 17.07.2014р.

Тобто, Відповідач вважає та стверджує, що оскаржувані розпорядження не набули чинності, а їх застосування є неправомірним, вищезазначені розпорядження КМДА, якими затверджено тарифи на комунальні послуги і які були застосовані позивачем при нарахуванні оплати відповідачу за комунальні послуги за Договором від 01.10.2010р. №ДЕ-009 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення за період з 20.04.2011р. по 17.07.2014р. визнано незаконними та нечинними з моменту прийняття, а тому проведені позивачем нарахування оплати за комунальні послуги за період з 20.04.2011р. по 17.07.2014р. є такими, що здійснені неправомірно, без належної правової підстави.

Також Відповідачем 15.03.2016р. подана до суду Заява про застосування строків позовної давності відносно вимог позивача про стягнення заборгованості за період з 2007р. по жовтень 2010 р у розмірі 30 335,52грн.

Розгляд справи неодноразово відкладався, тому за клопотаннями позивача та Відповідача, з урахуванням особливостей розгляду спору, спір вирішено у відповідності до вимог п. 3 ст. 69 ГПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, у впродовж розумного строку.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Управління будівництва «Закордонмонтажспецбуд» Шевченківського району є власником жилого приміщення, загальною площею 92,20кв.м за адресою: м. Київ, пров. Артелирейський,б 7-9,кв.41, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 22.10.2001р. №41683.

01 грудня 2003р. між Житлово-експлувтаційною конторою №1016 Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківського району м. Києва та Відповідачем було укладено договір №689 про транзитний збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь постачальників.

Як зазначає позивач в Акті звірки взаєморозрахунків за період з 01.09.2010р. по 01.10.2010р. наданий останнім до матеріалів справи, за договором №689 від 01.12.2003р. у відповідача виникла заборгованість у розмірі 30 335,52грн.

В обґрунтування вимог відносно стягнення з відповідача 30 335,52грн. позивач посилається на те, що у період з квітня 2007р. по жовтень 2010р. облік, нарахування та збір платежів від власників нежитлових приміщень від імені КП УЖГ здійснювали КП «ЖЕКи».

В 2010р. КП «ЖЕКи» було зобов'язано передати КП УЖГ всю первинну документацію, провести звірку з власниками нежитлових прміщень Шевченківського району, скласти акти звіряння станом на 01.10.2010р.

Суму заборгованості позивач підтверджує, посилаючись на Зведений перелік сальдо погоджених актів звірок станом на 30.09.2010р. складений КП «ЖЕК Дегтярівська».

01 жовтня 2010р. між комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківського району м. Києва та Відповідачем було укладено договір № ДЕ -009.

Тобто, правовідносини сторін зав договором №689 від 01.12.2003р. припинилися в 2010р. у зв'язку із укладанням між сторонами прямого договору № ДЕ -009 від 01.10.2010р. про надання послуг з централізованого опалення.

Позовна вимога про стягнення заборгованості у розмірі 30 335,52 за період 2007 2010р.р. на підставі Договору №689 від 01.12.2003р. була заявлена позивачем при поданні позовної заяви в грудні 2015р., тобто з часу виникнення спірної заборгованості у розмірі 30 335,52грн.. і до моменту пред'явлення вимоги до суду (грудень 2015р.) минуло більше трьох років.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До матеріалів справи Позивачем наданий зведений перелік сальдо погоджених актів звірок станом на 30.09.2010р., в якому за відповідачем рахується спірна заборгованість у розмірі 30 335,52гр., тобто фактично станом, на 30 вересня 2010р. Позивачу стало відомо про наявність спірної заборгованості у розмірі 30 335,52грн. і позивач знав про порушення своїх майнових прав відповідно до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України, саме з цієї дати почався перебіг строку позовної давності, який відповідно до вимог ч. 1 ст. 257 ЦК України закінчився на кінець вересня 2013р., але позовну заяву позивач подав лише 07.12.2015р., що майже більше ніж на 2 роки перевищує трьохрічний строк загальної позовної давності, встановлений цивільним кодексом України для звернення з вимогами до суду.

15.03.2016р. відповідач через відділ діловодства суду подав заяву про застосування строку позовної давності відносно позовних вимог про стягнення спірної заборгованості у розмірі 30 335,52грн.

Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої, заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, тому в позові про стягнення спірної заборгованості у розмірі 30 335,52грн., суд відмовляє.

Щодо заявленої суми заборгованості заявленої позивачем з врахуванням Заяви про зменшення позовних вимог у розмірі основного боргу - 14 832,70 грн. за Договором від 01.10.2010р. № ДЕ-009 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення за період з 20.04.2011р. по 17.07.2014р., судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 1.1. Договору від 01.10.2010р. № ДЕ-009, Позивач зобов'язався своєчасно надавати Відповідачу відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної води та водовідведення, а Відповідач зобов'язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені Договором.

У відповідності до п. 1.2. Договору, Відповідач є власником жилого приміщення, загальною площею 92,20кв.м за адресою: м. Київ, пров. Артелирейський,б 7-9,кв.41, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 22.10.2001р. №41683.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі за надані послуги вносяться не пізніше _____(сторонами не визначено) числа місяця, що настає за розрахунковим. (п. п. 3.1., 3.2. Договору).

Позивач стверджує, що ним виконувались покладені на нього договірні зобов'язання в повному обсязі, однак Відповідач неналежно виконував покладені на нього зобов'язання, чим порушив умови Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору плата за надані послуги за наявності засобів обліку справляється за їх показниками згідно з пунктами 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення , а у разі його відсутності або несправності за нормативами (нормами) споживання.

Нарахування за спожиті послуги проводиться згідно табуляграм ВАТ АК «Київводоканал» і АК «Київенерго» за тарифами, які затверджені Розпорядженнями Київської міської державної адміністрації, чинними у період споживання послуг ( п. 2.2 договору).

В обґрунтування позовних вимог Позивач в своїх поясненнях, а також згідно із уточненим розрахунком, наданим Позивачем до Заяви про зменшення позовних вимог від 28.03.2016р., позивач стверджує, що правовою підставою для нарахування оплати за спожиті комунальні послуги за період з 20.04.2011р. по 13.01.2012р. є тарифи, затверджені Розпорядженням КМДА №758 від 30.06.2009р., за період з 15.02.2012р. по 24.04.17.04.2014р. є тарифи, затверджені Розпорядженням КМДА №859 від 31.05.2011р. (зі змінами та доповненнями, внесеними розпорядженням КМДА №2316 від 07.12.2011р.).

Проте, матеріалами справи доведено і Позивачем не спростовано, що Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 23.03.2014р. у справі №2-а-18/11 було визнано незаконними та нечинними з моменту прийняття, зокрема:

- Розпорядження №80 від 25.01.2011р. «Про внесення змін та доповнень до розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.06.2009р. №758 та від 29.12.2010р. №1210»;

- Розпорядження №859 від 31.05.2011р. «Про встановлення тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води виконанням цих послуг усіх форм власності для здійснення розрахунків з бюджетними установами та іншими споживачами».

Постанова Шевченківського районного суду міста Києва від 23.03.2014р. у справі №2-а-18/11 набрала законної сили 17.07.2014р.

Постанова Шевченківського районного суду міста Києва від 23.03.2014р. у справі №2-а-18/11 мотивована тим, що розпорядження КМДА не пройшли необхідну реєстрацію в органах Міністерства юстиції України, що є підставою для визнання оскаржуваних нормативно-правових актів нечинними з моменту прийняття, оскільки відповідно до п. 3 Указу Президента України від 03.10.2009р. № 493/92 Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» нормативно-правові акти, зазначені в ст.. 1, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності. Відповідно до п.15 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого Постановою КМУ від 28.12.1992р. №731 органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування.

У разі порушення зазначених вимог нормативно - правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 14 832,70 грн. основного боргу, 3 134, 47грн. інфляційних та 1 467,95грн. -3% річних такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Договір №ДЕ-009 від 01.10.2010, укладений між Позивачем та Відповідачем за своєю правовою природою є договором про надання послуг та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України та ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися - належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Матеріалами справи доведено, що всього сума наданих послуг наданих позивачем за період з листопада 2010 по червень 2014р. складає 26 061,53грн.

Суду надані докази що за період з листопада 2010р. по листопад 2011р. та з березня 2012р. по липень 2014р. позивачем були виставлені рахунки відповідачу на оплату комунальних послуг, всього на загальну суму 21 141,81грн.

Також, за період з листопада 2010р. по листопад 2011р. та з березня 2012р. по липень 2014р. сторонами було оформлено Акти наданих послуг, згідно з якими загальна сума спожитих послуг складає 21 141,81грн.

Суду доведено та підтверджено належними доказами, що Відповідач оплатив спожиті комунальні послуги на суму 21 141,81грн., що підтверджується банківськими виписками за відповідний період. Різниця складає 4 919,72грн (26 061,53грн-21 141,81грн.= 4 919,72грн).

Суд погоджується з запереченнями Відповідача щодо безпідставності нарахованої за Договором від 01.10.2010р. № ДЕ -009 оплати послуг з гарячого водопостачання на суму 1 777,80грн., з огляду на наступне:

Відповідно до п. 1.1. Договору, Виконавець (Позивач) зобов'язався своєчасно надавати Відповідачу відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної води та водовідведення, а споживач (Відповідач) зобов'язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені Договором.

Актом від 21.03.2011р. встановлено лічильники №575398, №575764 на холодне водопостачання, крани гарячої води було відрізано від централізованого водопостачання гарячої води.

В рахунках №878 від 24.01.2011, №3020 від 16.02.2011, від 30.06.2012р., від 31.07.2012р., від 31.08.2012р., від 30.09.2012р., від 31.10.2012р. позивачем було нараховано оплату за гаряче водопостачання, що є безпідставним, оскільки надання вказаних послуг не передбачено Договором від 01.10.2010р. № ДЕ -009, фактично їх надання не відбулось.

Так, в рахунках №876 від 24.01.2011, №3020 від 16.02.2011 було знято оплату за гаряче водопостачання, підписано сторонами акти про надання послуг №8337 від 31.03.2011, №8338 від 31.03.2011 за виключенням оплати за гаряче водопостачання.

Таким чином, позивачем безпідставно нараховано за Договором від 01.10.2010р. № ДЕ -009 оплату послуг з гарячого водопостачання на суму у розмірі 1 777,80грн.

Крім того, суд погоджується з твердженням Відповідача, що Позивач в порушення п.2.2 договору, нарахував г/калорії у період з листопада 2011р. по квітень 2012р., які не відповідають табуляграмам за вказаний період.

Відповідно до п. 2.2 Договору нарахування за спожиті послуги проводяться згідно табуляграм ПАТ «АК Київводоканал» і ПАТ «Київенерго» за тарифами які затверджені Розпорядженнями Київської міської державної адміністрації, чинними у період споживання послуг.

Позивачем до матеріалів справи надані табуляграми за період з листопада 2011р. по квітень 2012р., відповідно до яких нараховано:

- листопад 2011р.-0,968гкал./кВ.м., що дорівнює 684,38грн.;

- грудень 2011р.-1,111гкал./кВ.м., що дорівнює 785,48грн.;

- січень 2012р.-1,374гкал./кВ.м., що дорівнює 1 362,43грн.;

- лютий 2012р.-1,576гкал./кВ.м., що дорівнює 1 562,73грн.;

- березень 2012р.-1,077гкал./кВ.м., що дорівнює 1 067,93грн.;

- квітень 2012р.-0,129гкал./кВ.м., що дорівнює 127,91грн.;

Однак, у відповідності із розрахунками на оплату комунальних послуг за період з листопада 2011р. по квітень 2012р.,позивачем здійснено такі нарахування:

- листопад 2011р.-2,710гкал./кВ.м., що дорівнює 1 916,46грн.;

- грудень 2011р.- 2,710гкал./кВ.м., що дорівнює 1 915,92грн.;

- січень 2012р.- 2,710гкал./кВ.м., що дорівнює 2 687,18грн.;

- лютий 2012р.- 2,710гкал./кВ.м., що дорівнює 2 687,18грн.;

- березень 2012р.- 2,710гкал./кВ.м., що дорівнює 2 687,18грн.;

- квітень 2012р.-1,355гкал./кВ.м., що дорівнює 1 343,59грн.

Тобто, Позивач в порушення п.2.2 договору, яким передбачено нарахування за спожиті послуги згідно табуляграм ПАТ «АК Київводоканал» і ПАТ «Київенерго», нарахував г/калорії у період з листопада 2011р. по квітень 2012р., які не відповідають табуляграмам за вказаний період.

Судом також прийнято до уваги Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 23.03.2014р. у справі №2-а-18/11 набрала законної сили 17.07.2014р., якою скасовані :

- Розпорядження №80 від 25.01.2011р. «Про внесення змін та доповнень до розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.06.2009р. №758 та від 29.12.2010р. №1210»;

- Розпорядження №859 від 31.05.2011р. «Про встановлення тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води виконанням цих послуг усіх форм власності для здійснення розрахунків з бюджетними установами та іншими споживачами».

Вищезазначені розпорядження КМДА, якими затверджені тарифи на комунальні послуги і які були застосовані позивачем при нарахуванні оплати відповідачу за комунальні послуги за договором від 01.10.2010р. № ДЕ -009 (період з 20.04.2010р. по 24.04.2014р.) визнано незаконними та нечинними з моменту прийняття, а тому проведені позивачем нарахування оплати за комунальні послуги за період з 20.04.2010р. по 24.07.2014р.є такими, що здійснені неправомірно, без належної правової підстави.

Таким чином суд прийшов до висновку, що нарахування оплати за комунальні послуги за договором від 01.10.2010р. № ДЕ -009 проведені позивачем неправомірно та без належної правової підстави, виходячи з наступного:

- при нарахуванні оплати за комунальні послуги за період з листопада по квітень 2012р. не враховані показники лічильника та кількість спожитої теплової енергії згідно табуляграм ПАТ «Київенерго»;

- тарифи на оплату комунальних послуг, затверджених Розпорядженням КМДА №758 від 30.06.2011р. (із змінами про поновлення дії тарифів, внесеними розпорядженням №80 від 25.01.2011р.) та Розпорядження №859 від 31.05.2011р. (із змінами та доповненнями, внесеними розпорядженням КМДА №2316 від 07.12.2011р.) визнано незаконними та нечинними з моменту їх прийняття;

- предметом позову є стягнення заборгованості за комунальні послуги, оплата за які була нарахована на підставі Розпорядженням КМДА №758 від 30.06.2011р. (із змінами та доповненнями) та Розпорядження №859 від 31.05.2011р. (із змінами та доповненнями), а у зв'язку із визнанням вищезазначених розпоряджень нечинними з моменту прийняття, то у позивача відсутні правові підстави для заявлення вимоги про стягнення грошових коштів.

Позивачем не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість заявленої до стягнення суми основного боргу в розмірі 14 832,70 грн. Відтак, в цій частині заявлених вимог слід відмовити.

Оскільки, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу задоволенню не підлягають, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних та індексу інфляції.

Згідно ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В порушення ст. 33 Господарського процесуального кодексу України позивачем не доведено у спосіб встановлений ст. 34 цього ж Кодексу законних підстав для задоволення позовних вимог. Доводи, викладені у його позовній заяві спростовані у відзиві на позовну заяву та доданими до них документами, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Витрати по оплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 29.04.2016р.

Суддя І.І.Борисенко