РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2016Справа №910/3994/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗОВЕКОГРУП-М";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Леруа Мерлен Україна";

про стягнення 34 185,68 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача: Писаненко М.Л., представник, довіреність № б/н від 28.03.2016 р.;

Від відповідача: Козоглу К.Ю., представник, довіреність № 31/08/3 від 31.08.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача 32 274,00 грн. заборгованості, 122,02 грн. трьох відсотків річних, 1 789,66 грн. пені, а також 1 378,00 грн. витрат по сплаті судового збору з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2016 року порушено провадження у справі № 910/3994/16, розгляд справи призначено на 29.03.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2016 року відкладено розгляд справи до 14.04.2016 року.

У судовому засіданні 14.04.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засідання та у своєму письмовому відзиві проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЗОВЕКОГРУП-М" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Леруа Мерлен Україна" (покупець) 03.04.2015 р. було укладено договір поставки № 01500 (далі - договір)., відповідно до умов якого покупець замовляє, а постачальник поставляє покупцю продукцію з метою її наступної реалізації від свого імені кінцевим споживачам, визначену у специфікації, яка є додатком до цього договору, яку покупець зобов'язується прийняти та сплатити у строк та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п.п. 3.1.9. договору поставки передбачено, що оплата поставлених покупцю товарів здійснюється протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати прийому Товару згідно другого етапу приймання за якістю та кількістю, у платіжні дні постачальника: з понеділка (включно) по п'ятницю (включно), за умови отримання покупцем належним чином оформлених документів, а саме: видаткова накладна, узгоджена після другого етапу приймання Товару; рахунок-фактура; податкова накладна.

На виконання умов договору позивачем поставлено, а замовником прийнято товар на загальну суму 32 274,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними, підписаними представниками сторін та скріпленими печатками юридичних осіб.

Претензій щодо якості та комплектності вищевказаного поставленого позивачем товару, а також щодо обумовленої договором супроводжувальної документації, від відповідача не надходило, проте і повної оплати також проведено не було. Матеріали справи не містять доказів протилежного.

Станом на день розгляду справи у відповідача наявна заборгованість за поставлений товар у сумі 32 274,00 грн., що підтверджується матеріалами справи та поясненнями позивача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У матеріалах справи міститься акт звірки взаємних розрахунків, підписаний та скріплений печатками обох сторін, згідно якого відповідач визнає існування заборгованості перед позивачем станом на 15.12.2015 р. в розмірі 32 274,00 грн.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Оскільки доказів належної оплати заборгованості за поставлений товар суду не надано, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 32 274,00 грн. підлягають задоволенню.

Також позивачем нараховано до стягнення з відповідача 1 789,66 грн. пені та 122,02 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 122,02 грн. 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно зі статтею 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ч. ч. 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Виходячи з наведених положень ст. 231 Господарського кодексу України, обов'язковою умовою нарахування штрафних санкції є досягнення сторонами згоди щодо їх застосування, а також визначення їх розміру.

Абзацом 2 пункту 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Суд зазначає, що на сьогоднішній день жодного окремого законодавчого акту, який би передбачав обов'язок та умови сплати пені покупцем постачальнику за несвоєчасну оплату товару, не існує.

Враховуючи відсутність між сторонами будь-яких домовленостей щодо застосування пені, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про її стягнення.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗОВЕКОГРУП-М" підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Леруа Мерлен Україна" (04201, м. Київ, вул. Полярна, 17-А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗОВЕКОГРУП-М" (8750, Донецька облать, м. Маріуполь, проспект Леніна, 71, прим. 57; ) 32 274 (тридцять дві тисячі двісті сімдесят чотири) грн. 00 коп. основної заборгованості, 122 (сто двадцять дві) грн. 02 коп. трьох процентів річних та 1 305 (одну тисячу триста п'ять) грн. 86 коп. витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 19.04.2016 р.