ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"10" травня 2016 р. Справа № 5002-23/4181-2010

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши скаргу Дочірньої компанії ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України на постанову відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про стягнення з боржника виконавчого збору від 16.12.2015

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Віста-Ялта

до Дочірньої компанії ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України

про стягнення 6 930,38 гривень

за участю представників:

від позивача: не прибув

від відповідача: ОСОБА_1 (довіреність №179/16 від 27.04.2016)

від державної виконавчої служби: не прибув

встановив:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.07.2011 у справі №5002-23/4181-2010 позов задоволено повністю, стягнуто з Дочірньої компанії ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Віста-Ялта 6 930,38 гривень боргу та 338,00 грн гривень судового збору.

05.08.2011 господарським судом АР Крим видано наказ на примусове виконання вищезазначеного рішення суду.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.02.2016 у задоволенні заяви Дочірньої компанії ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України про визнання наказу №5002-23/4181-2010 від 05.08.2011 таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

14.03.2016 через канцелярію господарського суду Київської області надійшла скарга Дочірньої компанії ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України №31/13-899 від 10.03.2016 на постанову відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про стягнення з боржника виконавчого збору від 16.12.2015 у виконавчому провадженні ВП №28916976 як таку, що винесена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки боржником було виконано рішення самостійно, у той час як постанова про відкриття виконавчого провадження на адресу Дочірньої компанії ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України не надходила, а строк для самостійного виконання державний виконавець не визначив.

До того ж, боржником зауважено про порушення строків винесення спірної постанови та невірне визначення суму виконавчого збору, адже на момент винесення спірної постанови заборгованість була сплачена, а тому суми, яка б підлягала стягненню не існувало.

З огляду вищенаведеного, скаржник просить суд визнати недійсною та скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про стягнення з боржника виконавчого збору від 16.12.2015 у виконавчому провадженні ВП №28916976.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.03.2016 вищезазначену скаргу прийнято та призначено до розгляду на 28.03.2016, а також витребувано від відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві належним чином засвідченні копії матеріалів виконавчих провадження ВП №28916976, а також копії журналу реєстрації вихідної кореспонденції щодо виконавчого провадження ВП №28916976; письмові пояснення щодо скарги боржника.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.03.2016, у зв'язку з неприбуттям представників позивача та державної виконавчої служби у судове засдіання, розгляд скарги відкладено на 11.04.2016, а також повторно витребувано від державного виконавця матеріали виконавчого провадження ВП №28916976 та письмові пояснення.

11.04.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від державного виконавця надішла завірена копія матеріалів виконавчого провадження ВП №28916976.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.04.2016 відкладено розгляд скарги на 25.04.2016.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.04.2016 відкладено розгляд скарги на 10.05.2016 та зобов'язано державного виконавця надати суду докази надіслання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.09.2011 ВП №28916976, а саме: супровідний лист, копії журналу вихідної кореспонденції та реєстри поштових відправлень, а також копію постанови про зупинення виконавчого провадження від 10.10.2011 ВП №28916976.

Однак, у судове засідання 10.05.2016 державний виконавець не прибув, доказів надіслання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.09.2011 ВП №28916976 та копії постанови про зупинення виконавчого провадження від 10.10.2011 ВП №28916976 не надав, про причини ненадання витребуваних документів не повідомив.

У судове засідання 10.05.2016 представник позивача не прибув, пояснень та/або заперечень щодо скарги боржника не надав.

Згідно приписів п. 9.9. постанови пленуму Вищого господарського суджу України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» №9 від 17.10.2012 у вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватись положення ГПК України, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 62, пунктів 1-3, 5,6,9 частини першої статті 63, статті 64, розділів XI, XII, XIII-1 тощо.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами

Водночас, ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що з метою забезпечення електронного документообігу в органах державної виконавчої служби, ведення обліку виконавчих проваджень, контролю за дотриманням державними виконавцями вимог законодавства під час здійснення виконавчих дій, надання оперативного доступу сторонам виконавчого провадження до його матеріалів Міністерство юстиції України забезпечує функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Порядок ведення такого реєстру, умови доступу до нього та отримання інформації встановлюються Міністерством юстиції України.

Згідно п. п. 1, 3, 7 Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.05.2003 N43/5, Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень (надалі - Єдиний реєстр) - це комп'ютерна база даних, яка створена за допомогою автоматизованої системи і відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії.

До Єдиного реєстру обов'язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій. Унесення відомостей до Єдиного реєстру здійснюється державним виконавцем або уповноваженою посадовою особою органу ДВС. Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Єдиного реєстру одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія.

Посадові особи органу ДВС несуть відповідальність за повноту та вірогідність інформації, яка вноситься до Єдиного реєстру.

У зв'язку з тим, що вимоги ухвал господарського суду Київської області від 17.03.2016, 28.03.2016, 11.04.2016 та 25.04.2016, якими суд зобов'язував ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві надати матеріали виконавчого провадження ВП №28916976, зокрема докази надіслання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.09.2011, та копію постанови про зупинення виконавчого провадження від 10.10.2011, державний виконавець не виконав, суд здійснював розгляд скарги у даній справі за наявними у ній матеріалами, у відповідності до ст. 75 ГПК України, та відомостями внесеними до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Дослідивши та перевіривши подані до скарги докази, заслухавши пояснення представника боржника, суд встановив, що скарга Дочірньої компанії ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України на постанову відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про стягнення з боржника виконавчого збору від 16.12.2015 підлягає задоволенню виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. ст. 1, 2, 4 та 11 Закону України Про виконавче провадження (далі -Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Приписами ст. ст. 25, 27, 31 Закону України Про виконавче провадження унормовано, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Виходячи з правового аналізу вищезазначених норм закону, суд дійшов висновку про те, що дотримання боржником передбачених законом строків для самостійного виконання рішення до початку примусового виконання рішення в межах відкритого виконавчого провадження ставиться законодавцем в залежність від дотримання державним виконавцем вимог закону та виконання обов'язку щодо повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, а також відповідні правові наслідки у разі невиконання рішення в наданий для добровільного виконання строк.

З наданих державним виконавцем матеріалів та відомостей Єдиного реєстру слідує, що 27.09.2011 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №28916976 з примусового виконання наказу господарського суду АР Крим від 05.08.2011 про стягнення з ДК ОСОБА_1 України на користь ТОВ Віста-Ялта 7 268,00 грн.

З огляду вищенаведного, останнім днем передбаченого ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» семиденного строку для самостійного виконання рішення є 04.10.2011.

Поряд з тим, належних да допустимих доказів повідомлення боржника про вчинення вищезазначених дій та надіслання на його адресу постанови про відкриття виконавчого провадження суду не надано.

До того ж, боржником надано суду довідку №31/13-1764 від 10.05.2016, зі змісту якої слідує, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №28916976 до Дочірньої компанії ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України не надходила.

Крім того, ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Отже, для дотримання рівних прав та законних інтересів як стягувача так і боржника, державний виконавець зобов'язаний належним чином повідомляти сторін виконавчого провадження про хід виконавчих дій та перевіряти інформацію щодо отримання останніми процесуальних документів.

Проте, доказів дотримання державним виконавцем приписів вищенаведених норм та виконання покладених на нього відповідних обов'язків суду не надано.

За таких обставин, ненадіслання державним виконавцем на адресу боржника постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №28916976 позбавило Дочірню компанію ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України можливості скористатися наданим законом правом та самостійно виконати рішення у передбачений законом семиденний строк.

Водночас, з відомостей Єдиного рєстру слідує, що 10.10.2011 державним виконавцем було зупинено виконавче провадження ВП №28916976 на підставі п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

16.12.2015 державним виконавцем було поновлено означене виконавче провадження та стягнуто з боржника, зокрема, виконавчий збір у розмірі 726,80 грн, про що винесено відповідні постанови.

Поряд з тим, з наданих державним виконавцем матеріалів слідує, що 08.12.2015 та 09.12.2015 до вчинення державним виконавцем виконавчих дій щодо поновлення виконавчого провадження ВП №28916976 та стягнення з боржника виконавчого збору, боржником згідно платіжних доручень №4557 і №4583 сплачено заборгованість за наказом №5002-23/4181-2010 від 05.08.2011 у повному обсязі, про що повідомлено державного виконавця згідно заяви про закінчення виконавчого провадження №31/13-4591 від 11.12.2015.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, з положень вищезазначених законодавчих норм вбачається, що у випадку самостійного виконання боржником рішення до початку його примусового виконання та отримання документального підтвердження про таке виконання, виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Водночас, право державного виконавця на стягнення виконавчого збору презюмується у випадку наявності певних умов, а саме: невиконання боржником самостійно рішення у передбачений законом семиденний строк, з урахуванням належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, а також існування несплаченої боржником суми коштів станом на дату стягнення виконавчого збору.

Як слідує зі змісту оскаржуваної постанови, остання обґрунтована тим, що боржником у наданий строк наказ не виконано.

За таких обставин, оскільки державним виконавцем не надіслано боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №28916976 та, як наслідок, позбавлено боржника права на самостійне виконання рішення у семиденний термін, у той час як відповідна сума була сплачена Дочірньою компанією ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України до поновлення виконавчого провадження і здійснення примусового виконання рішення та стягення виконавчого збору, суд дійшов висновку про неправомірність вчинення державним виконавцем дій щодо стягнення з боржника суми виконавчого збору, відтак незаконність відповідно винесеної постанови.

Відповідно до п. 9.13. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги наведені нормативні приписи, встановлену судом неправомірність вчинених державним виконавцем дій, а відтак обгрунтованість доводів скаржника, суд дійшов висновку про задоволення скарги Дочірньої компанії ОСОБА_1 України, визнання недійсною та скасування постанови відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про стягнення з боржника виконавчого збору від 16.12.2015 ВП №28916976.

Керуючись ст. ст. 86, 115, 1212 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 1, 2, 6, 11, 25, 41 Закону України Про виконавче провадження, суд

ухвалив:

1. Скаргу Дочірньої компанії ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України на постанову відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про стягнення з боржника виконавчого збору від 16.12.2015 задовольнити.

2. Визнати недійсною та скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про стягнення з боржника виконавчого збору від 16.12.2015 ВП №28916976.

Суддя В.А. Ярема