РІШЕННЯ

10 травня 2016 року Справа № 913/508/16

Провадження №6/913/508/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" м. Луганськ,

до відповідача Комунального підприємства "Попаснянський районний водоканал",

м. Попасна Луганської області

про стягнення 8 468 774 грн. 60 коп.

Суддя Василенко Т.А.

Секретар судового засідання Жданова Е.А.

У засіданні брали участь:

від позивача - Оніпко Т.М., довіреність №30 від 04.01.2016

від відповідача - представник не прибув.

ВСТАНОВИВ:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором про постачання електричної енергії №225 від 01.07.2015р. в розмірі 8 468 774 грн. 60 коп., в тому числі: заборгованість за спожиту активну електричну енергію в сумі 8 181 687 грн. 01 коп., заборгованість за перетікання реактивної електричної енергії в сумі 55 918 грн. 62 коп., інфляційні нарахування в сумі 167 751 грн. 37 коп., 3% річних в сумі 63 417 грн. 60 коп.

Позивачем до суду надані письмові пояснення по справі від 29.04.2016 з додатковими доказами, які були витребувані судом. Крім цього, позивачем наданий розрахунок інфляційних нарахувань за період вересень 2015 року - березень 2016 року на загальну суму 166 638 грн. 79 коп. Судом, надані позивачем документи прийняті до уваги та долучені до матеріалів справи.

Відповідач не скористався правом на участь в судовому засіданні та не забезпечив явку повноважного представника незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про дату та час слухання справи, про що, в тому числі, свідчить і відмітка органу поштового зв'язку на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень, а саме ухвал господарського суду від 05.04.2016 і 19.04.2016.

В той же час, від відповідача до суду надійшло клопотання № 03/427 від 06.05.2016, в якому останній просить відкласти розгляд справи, у зв'язку з неможливістю явки повноважного представника, який знаходиться у відрядженні.

Подане клопотання судом розглянуто, та відхилено з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п.3 п.п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Тобто, в даному випадку, неможливість явки одного представника не позбавляє відповідача права на представництво його інтересів іншим представником.

В той же час, відповідач відзив на позовну заяву та інші витребувані судом документи не представив, позовні вимоги не оспорив, хоча мав таку можливість.

Разом з цим, суд не вбачає перешкод для розгляду справи по суті.

При цьому, в ухвалах суду від 05.04.2016 і 19.04.206 явка учасників процесу в судові засідання не визнавалася обов'язковою.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Тому, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначає, що на підставі договору №225 від 01.07.2015 про постачання електричної енергії позивач зобов'язався постачати відповідачу електричну енергію, а той в свою чергу - зобов'язався здійснювати оплату за спожиту електричну енергію згідно додатку до договору «Порядок розрахунків».

Так, розрахунок за фактично спожиту у розрахунковому періоді активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, за перетікання реактивної енергії, оплату сум на відшкодування збитків, оплату пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за порушення строків розрахунків споживач здійснює на підставі наданих Постачальником рахунків протягом 10 операційних днів, починаючи з наступного дня після їх отримання. Дата отримання рахунку визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточні рахунки постачальника.

Споживач не сплачував вартість спожитої активної електричної енергії за період липень 2015 року - лютий 2016 року, у зв'язку з чим за вказаний період утворилось прострочення виконання зобов'язання. Так, за вказаний період відповідач спожив електричної енергії на 8 381 687,01 грн., але оплатив вартість спожитої електричної енергії частково в сумі 200 000,00 грн., у зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 8 181 687, 01 грн.

Також, за період липень 2015 року - лютий 2016 року за відповідачем утворилась заборгованість за послуги з компенсації перетоків реактивної електроенергії в сумі 55 918,62 грн.

В той же час, позивачем нараховані 3% за неоплачену електроенергію в загальній сумі 63 417,60 грн., інфляційні нарахування в сумі 167 751,37 грн.

Оскільки зазначені суми відповідачем в добровільному порядку сплачені не були, позивач звернувся до суду із даним позовом, який обґрунтовує посиланням на норми ст.ст. 173,193,230,231 та інші ГК України, ст. 625 ЦК України та інші.

Встановивши фактичні обставини справи, суд прийшов до наступного.

01.07.2015 р. між Комунальним підприємством «Попаснянський районний водоканал» та ТОВ «Луганське енергетичне об'єднання» було укладено договір про постачання електричної енергії № 225, умовами якого передбачено, що ТОВ «ЛЕО» (позивач у справі) постачає електричну енергію Споживачу (відповідач у справі) з загальною дозволеною потужністю 3303 кВт, величини якої по кожному об'єкту визначені додатком «Відомості про розрахункові засоби обліку електричної енергії Споживача»", а Споживач оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 9.3 договір укладено на строк до 31.12.2015 р. та вважається щорічно продовженим (але не більше ніж до 02 червня 2018 року), якщо за місяць до закінчення строку не буде заявлено однією із сторін про припинення його дії або про перегляд його умов. Так, позивач вказує, що, оскільки до цього часу жодною із сторін не було заявлено про припинення його дії або перегляд умов останнього, даний договір діє по теперішній час.

Пунктами 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3. договору встановлено обов'язки споживача виконувати умови договору, оплачувати позивачу вартість електричної енергії згідно з умовами додатків „Порядок розрахунків" та „Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії".

Так, споживач зобов'язаний самостійно здійснити зняття показів розрахункових засобів обліку, оформити „Акт про обсяги спожитої електричної енергії" у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, і направляти його постачальнику.

Згідно п. 4 додатку № 5 „Порядок розрахунків" до договору обсяг фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, з урахуванням розрахункової величини втрат на ділянці мережі від місця встановлення засобів обліку до межі балансової належності електромереж, визначається на підставі даних розрахункового обліку електричної енергії, які фіксуються в терміни, передбачені договором, і вказуються в акті про обсяги показів розрахункових засобів обліку електричної енергії. Обсяг фактично спожитої (поставленої) за розрахунковий період електричної енергії визначається в Акті про використану електричну енергію, що складається за формою, наведеною у додатку «Форма «Акт про використану електричну енергію».

Згідно п. 9 вказаного додатку остаточний розрахунок за фактично спожиту у розрахунковому періоді активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, за перетікання реактивної енергії, оплату сум на відшкодування збитків, оплату пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за порушення строків розрахунків споживач здійснює на підставі наданих Постачальником рахунків протягом 10 операційних днів, починаючи з наступного дня після їх отримання. Дата отримання рахунку визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточні рахунки постачальника.

Як зазначає позивач, в період липень 2015 року - лютий 2016 року відповідачем було спожито електричної енергії на загальну суму 8 381 687,01 грн., що підтверджується актами про обсяги спожитої електричної енергії та рахунками-фактурами на оплату вартості спожитої електричної енергії, отриманим представником відповідача, та підтверджено відповідачем за актами звірення розрахунків станом на 23.03.2016, 12.04.2016. За розрахунком позивача, відповідачем оплата використаної активної електроенергії була здійснена частково в сумі 200 000,00 грн., у зв'язку з чим за вказаний період утворилась заборгованість за спожиту активну електроенергію в сумі 8 181 687,01 грн. Зазначена сума боргу відповідачем не оспорена та підтверджена за актом звірення розрахунків станом на 23.03.2016.

Таким чином, неналежне виконання умов договору у частині своєчасного проведення розрахунків за договором про постачання електричної енергії призвело до виникнення у відповідача заборгованості за спожиту активну електричну енергію у період з липня 2015 року по лютий 2016 року у розмірі 8 181 687,01 грн.

Також, за умовами договору, споживач зобов'язаний здійснювати плату за перетікання реактивної електроенергії.

Так, за ствердженнями позивача, за період липень 2015 року - лютий 2016 року відповідачу надавались послуги з компенсації перетоків реактивної електроенергії, що підтверджується актами про обсяги спожитої електричної енергії та рахунками-фактурами на оплату вартості перетікання реактивної електричної енергії, отриманим представником відповідача. За розрахунком позивача, за вказаний період відповідачу було нараховано плату з компенсації перетоків реактивної електроенергії в сумі 55 918,62 грн., та відповідачем вказана сума не сплачена, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 55 918,62 грн. Зазначена сума боргу відповідачем не оспорена та підтверджена за актом звірення розрахунків станом на 23.03.2016.

В той же час, відповідачем до суду не надано доказів оплати вказаних вище сум заборгованості та не надано власного розрахунку використання відповідних обсягів та вартості спожитої електроенергії, у зв'язку з чим суд користується розрахунками позивача.

Правовідносини між сторонами за позовом виникли із договору про постачання електричної енергії №225 від 01.07.2015, який за своєю правовою природою є різновидом договору купівлі-продажу і до нього застосовуються, як загальні положення про договір купівлі-продажу, так і положення глави 54 ЦК України та параграф 1 глави 30 ГК України, Закону України "Про електроенергетику", Правил користування електричною енергією".

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Зазначена норма Цивільного кодексу України кореспондується з положеннями статті 265 Господарського кодексу України.

Статтею 526 ЦК України та 193 ГК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В даному випадку, матеріалами справи підтверджено, що позивачем зобов'язання за відповідним договором виконані належним чином, а відповідачем оплата за спожиту електроенергію не здійснена.

Виходячи з наведеного вище, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за спожиту активну електричну енергію в сумі 8 181 687 грн. 01 коп., заборгованості по компенсації перетоків реактивної електроенергії в сумі 55 918 грн. 62 коп, є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та не оспорені відповідачем, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховані 3% річних за період прострочки оплати активної та реактивної електричної енергії з 18.08.2015 по 01.03.2016 в загальній сумі 63 417,60 грн. та інфляційні нарахування за період з 11.08.2015 по 15.08.2016 в загальній сумі 167 751,37 грн.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) та втрати від інфляційні відповідно до ст. 625 ЦК України, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи з наведеного, нарахування 3 % та інфляційних з боку позивача є обґрунтованим і позовні вимоги в частині стягнення 3% річних слід задовольнити.

В той же час, позивачем розрахунок інфляційних здійснений невірно.

Так, з урахуванням вимог абз.3 п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р., розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь - який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому, позивачем до письмових пояснень від 29.04.2016 доданий розрахунок інфляційних за період вересень 2015 року - березень 2016 року на суму 166 638,79.

Виходячи з норм чинного законодавства, суд погоджується із розрахунком позивача та вважає обґрунтованим стягнення з відповідача інфляційних нарахувань в сумі 166 638,79 грн. В решті вимог щодо інфляційних нарахувань слід відмовити.

Крім цього, відповідачем до суду не надано власного розрахунку 3% річних та інфляційних нарахувань, у зв'язку з чим суд користується розрахунками позивача.

Під час розгляду справи відповідач вимоги позивача не спростував, доказів оплати відповідної заборгованості не надав.

У відповідності з правилами статей 43, 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за спожиту активну електричну енергію в сумі 8 181 687 грн. 01 коп., заборгованість за перетікання реактивної електричної енергії в сумі 55 918 грн. 62 коп., інфляційні нарахування в сумі 166 638 грн. 79 коп., 3% річних в сумі 63 417 грн. 60 коп. (всього 8 467 662 грн. 02 коп.). В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору слід покласти на відповідача пропорційно обґрунтовано заявлених та задоволених вимог в сумі 127 014,93 грн.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Попаснянський районний водоканал», м. Попасна, Попаснянського району Луганської області, вул. Дніпровська, буд. 89 , на користь:

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енерегетичне обєднання», Луганськ, кв. Гайового, буд. 35 «А», (адреса для листування - м. Щастя, Новоайдарського району Луганської області, вул. Гагаріна, буд. 1к/3), :

- заборгованість за спожиту активну електричну енергію в сумі 8 181 687 грн. 01 коп. на розрахунковий рахунок № 60 у філії ЛОУ ВАТ «Ощадбанк», МФО 304665, код 31443937;

- заборгованість за перетікання реактивної електричної енергії в сумі 55 918 грн. 62 коп., інфляційні нарахування в сумі 166 638 грн. 79 коп., 3% річних в сумі 63 417 грн. 60 коп. , витрати зі сплати судового збору в сумі 127 014,93 грн. на розрахунковий рахунок № 3374 у філії ЛОУ АТ «Ощадбанк» м. Сєвєродонецьк, МФО 304665, код 31443937.

Видати наказ позивачу.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 93 Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом десятиденного строку.

Дата виготовлення повного тексту та підписання рішення - 16.05.2016.

Суддя Т.А. Василенко