РІШЕННЯ

"19" квітня 2016 р.Справа № 921/129/16-г/17

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Радивилівський комбінат хлібопродуктів", м.Радивилів Рівненської області

до відповідача: приватного підприємства "Бекерай", м. Кременець Тернопільської області

про cтягнення 110456,76грн,

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 24.03.2016р.;

відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні представнику позивача розяснено його процесуальні права та обовязки, передбачені статтями 20, 22, 811 Господарського процесуального кодексу України.

Фіксація (звукозапис) судового процесу технічними засобами не здійснювалася за відсутності відповідного клопотання.

Позивач - Державне підприємство "Радивилівський комбінат хлібопродуктів", м.Радивилів Рівненської області, звернувся 22.02.2016 р. (згідно відтиску штампу відділення поштового зв'язку на поштовому конверті) до господарського суду Тернопільської області з позовом до приватного підприємства "Бекерай", м.Кременець Тернопільської області, про стягнення заборгованості в сумі 110456,76грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань в частині проведення оплати за отримане борошно згідно укладених договорів поставки №25 від 24.01.2013р., №18 від 22.01.2014р., №01 від 05.01.2015р.

Позов обґрунтовується наступними документами: розрахунком трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені; копіями договорів поставки борошна № 25 від 24.01.2013р., № 18 від 22.01.2014 р., № 01 від 05.01.2015р.; копіями накладних та платіжних доручень; копіями актів звірок розрахунків та іншими документами.

Ухвалою суду від 29 лютого 2016 року порушено провадження у справі, витребувано від сторін додаткові документи, судове засідання призначено на 15 березня 2016 року з подальшим відкладенням, згідно ухвали суду від 24.03.2016р. та 05.04.2016р.

Ухвалою від 31.03.2016р., у зв'язку з перебуванням судді Андрусик Н.О. у відпустці розгляд справи відкладено на 19.04.2016р.

Представник позивача в судових засіданнях 24.03.2016р. та 19.04.2016р. підтримав заявлені позовні вимоги повністю та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача жодного разу в судові засідання не з'явився, витребуваних судом документів не надав, інших клопотань, в порядку господарського процесуального законодавства, не заявив.

Ухвали суду від 29.02.2016р. про порушення провадження у справі та від 15.03.2016р., 31.03.2016р. про відкладення розгляду справи направлялися відповідачу відповідними поштовими відправленнями на адресу підприємства, вказану у позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (вул. Вокзальна, 3, м. Кременець Тернопільської області), втім, повернуті відділенням поштового звязку на адресу суду без вручення адресату із зазначенням причин: "за зазначеною адресою не проживає", "підприємство припинило господарську діяльність".

За змістом статті 64 ГПК України, у разі, якщо ухвалу суду було надіслано за належною адресою та повернуто відділенням поштового зв'язку з посиланням на відсутність адресата, закінченням строку зберігання поштового відправлення, тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При таких обставинах та з урахуванням приписів ч.1 ст.64 ГПК України, п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-08/140 від 15.03.2010р. "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами в господарському судочинстві" господарський суд вважає, що відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду даного спору.

З огляду на достатність часу, наданого для підготовки до судового засідання та надання можливості сторонам в рівній мірі представити витребувані судом документи, застосовуючи принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, що закріплені в п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, ст.43 та ст.33 ГПК України та беручи до уваги забезпечення сторонам рівних та належних умов для надання доказів, необхідних для розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за правилами статті 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши додатково подані позивачем документи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив таке.

24 січня 2013 року між державним підприємством "Радивилівський комбінат хлібопродуктів", як Постачальником, та приватним підприємством "Бекерай", як Покупцем, укладено договір постачання товару №25, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався передати, а Покупець прийняти і своєчасно оплатити борошно (в подальшому- Товар) в кількості та асортименті, згідно заявки, погодженої сторонами (п.1.1. договору).

Обовязки Постачальника і Покупця по поставці товару виникають тільки на основі взаємопогодженого замовлення. В замовленні обумовлюються асортимент, кількість товару, його ціна, термін доставки (п.п.2.2., 2.3. договору).

Ціна на товар, вказана в накладній, відповідає ціні в момент відвантаження (п.2.4. договору).

Пунктом 2.8. договору сторони погодили, що після підписання обома сторонами накладної про приймання-передачу товару, претензії щодо кількості товару виключаються.

Покупець здійснює попередню оплату товару шляхом внесення відповідної суми коштів на банківський рахунок Продавця (п.3.1. договору).

Датою оплати товару визнається дата фактичного надходження коштів на рахунок Постачальника або в касу Постачальника (п.3.3. договору).

Пунктом 7.1. договору сторони погодили, що останній набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2013р, але в будь якому випадку до моменту повного і належного його виконання.

Також, між державним підприємством "Радивилівський комбінат хлібопродуктів", як Постачальником, та приватним підприємством "Бекерай", як Покупцем, 22.01.2014р. укладено договір постачання товару №18, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався передати, а Покупець прийняти і своєчасно оплатити борошно (в подальшому Товар) в кількості та асортименті, згідно заявки, погодженої сторонами (п.1.1. договору).

Обовязки Постачальника і Покупця по поставці товару виникають тільки на основі взаємопогодженого замовлення. В замовленні обумовлюються асортимент, кількість товару, його ціна, термін доставки (п.п.2.2., 2.3. договору).

Ціна на товар, вказана в накладній, відповідає ціні в момент відвантаження (п.2.4. договору).

Пунктом 2.8. договору сторони погодили, що після підписання обома сторонами накладної про приймання-передачу товару претензії щодо кількості товару виключаються.

Оплата товару здійснюється шляхом сплати: 50% по факту постачання, 50% протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару шляхом внесення відповідної суми коштів на банківський рахунок Продавця (п.3.1. договору).

Датою оплати за товар визнається дата фактичного надходження коштів на рахунок Постачальника або в касу Постачальника (п.3.3. договору).

Пунктом 7.1. договору сторони погодили, що останній набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2014р, але в будь якому випадку до моменту повного і належного його виконання.

05 січня 2015 року між сторонами укладено договір постачання товару №01, який є аналогічним за змістом та зобов'язаннями, котрі передбачені договором № 25 та № 18 з різницею щодо порядку здійснення оплати Товару (борошна) .

Так, згідно п.3.1 договору, Покупець зобовязується оплачувати вартість товару на протязі 7 (семи) календарних днів з моменту отримання товару шляхом внесення відповідної суми коштів на банківський рахунок Продавця.

В процесі розгляду спору судом встановлено, що на виконання умов вищевказаних договорів поставки позивачем передано, а відповідачем прийнято через представника ОСОБА_2 в період з 24.01.2014р. по 16.01.2015р. (довіреність №59 від 05.05.2014р.) товарно-матеріальні цінності (борошно), на загальну суму 731 186,90 грн, що підтверджується підписаними сторонами товарно-транспортними накладними №РН-1-240001 від 24.01.2014р. на суму 19980 грн., №РН-2-270007 від 27.02.2014р. на суму 20979 грн., №РН-4-010012 від 01.04.2014р. на суму 22981 грн., №РН-4-250013 від 25.04.2014р. на суму 8142,75 грн., №РН-5-050004 від 05.05.2014р. на суму 7800 грн., №РН-5-070005 від 07.05.2014р. на суму 39630 грн., №РН-5-080004 від 08.05.2014р. на суму 24475,50 грн., №РН-5-080004 від 08.05.2014р. на суму 12899,25 грн., №РН-5-080003 від 08.05.2014р. на суму 39630 грн., №РН-6-040001 від 04.06.2014р. на суму 38130 грн., №РН-6-040002 від 04.06.2014р. на суму 35930 грн., №РН-6-130005 від 13.06.2014р. на суму 38130 грн., №РН-6-130006 від 13.06.2014р. на суму 35930 грн., №РН-6-130007 від 19.06.2014р. на суму 2376 грн., №РН-7-080005 від 08.07.2014р. на суму 38650 грн., №РН-7-080006 від 08.07.2014р. на суму 38650 грн., №РН-11-11004 від 11.11.2014р. на суму 26773,20 грн., №РН-12-01001 від 01.12.2014р. на суму 26773,20 грн., №РН-12-01002 від 01.12.2014р. на суму 38100 грн., №РН-12-16011 від 16.12.2014р. на суму 47760 грн., №РН-12-16012 від 16.12.2014р. на суму 21892,50 грн.; №РН-1-050001 від 05.01.2015р. на суму 44800 грн., №РН-1-050002 від 05.01.2015р. на суму 38950 грн., №РН-1-160005 від 16.01.2015р. на суму 86600 грн..

Факт отримання товару відповідачем не заперечено, навпаки, підтверджено наявними у справі копіями накладних, які скріплені підписами та печатками юридичних осіб.

Окрім того, за твердженням позивача, станом на 01 січня 2014 року за відповідачем обліковувалася заборгованість згідно договору №25 від 22.01.2014р. в сумі 4869 грн. Такі доводи відповідачем не заперечено.

Матеріали справи свідчать, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства України, п. 3.1. договорів поставки в строк, зазначений в договорах не здійснив повністю оплати вартості отриманого борошна, сплативши лише 666 968,50 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень: №819 від 27.01.2014р. на суму 9000 грн., №860 від 14.02.2014р. на суму 9500 грн., №76 від 27.02.2014р. на суму 11976 грн., №105 від 13.03.2014р. на суму 6000 грн., №976 від 13.03.2014р. на суму 4489 грн., №147 від 02.04.2014р. на суму 10489,50 грн., №1106 від 22.04.2014р. на суму 5000 грн., №1105 від 22.04.2014р. на суму 12484 грн., №1177 від 06.05.2014р. на суму 39000 грн., №1186 від 12.05.2014р. на суму 39630 грн., №1187 від 13.05.2014р. на суму 14000 грн., №1203 від 14.05.2014р. на суму 5000 грн., №1229 від 20.05.2014р. на суму 10000 грн., №1293 від 10.06.2014р. на суму 10000 грн., №1298 від 11.06.2014р. на суму 10000 грн., №1317 від 13.06.2014р. на суму 10000 грн., №1323 від 16.06.2014р. на суму 15000 грн., №257 від 17.06.2014р. на суму 9900 грн., №1333 від 18.06.2014р. на суму 15000 грн., №1340 від 20.06.2014р. на суму 20000 грн., №1350 від 24.06.2014р. на суму 10000 грн., №290 від 07.04.2014р. на суму 20000 грн., №1389 від 09.07.2014р. на суму 10000 грн., №1391 від 10.07.2014р. на суму 10000 грн., №1409 від 14.07.2014р. на суму 10000 грн., №1452 від 25.07.2014р. на суму 10000 грн., №1461 від 28.07.2014р. на суму 10000 грн., №1475 від 29.07.2014р. на суму 5000 грн., №1482 від 31.07.2014р. на суму 10000 грн., №1530 від 14.08.2014р. на суму 5000 грн., №1553 від 21.08.2014р. на суму 5000 грн., №1833 від 04.11.2014р. на суму 5000 грн., №1843 від 10.11.2014р. на суму 10000 грн., №1870 від 14.11.2014р. на суму 5000 грн., №1877 від 17.11.2014р. на суму 10000 грн., №1899 від 21.11.2014р. на суму 5000 грн., №1902 від 24.11.2014р. на суму 5000 грн., №1920 від 25.11.2014р. на суму 5000 грн., №224 від 01.12.2014р. на суму 25000 грн., №244 від 08.12.2014р. на суму 10000 грн., №262 від 15.12.2014р. на суму 35000 грн., №269 від 16.12.2014р. на суму 5000 грн., №1980 від 06.01.2015р. на суму 65000 грн., №310 від 13.01.2015р. на суму 30000 грн., №2006 від 16.01.2015р. на суму 17000 грн., №2007 від 16.01.2015р. на суму 15000 грн., №2022 від 22.01.2015р. на суму 20000 грн., №367 від 10.02.2015р. на суму 5000 грн., №373 від 16.02.2015р. на суму 8000 грн., №2024 від 18.03.2015р. на суму 5000 грн., №2043 від 28.04.2015р. на суму 5000 грн., №2089 від 11.06.2015р. на суму 1000 грн., №@2PL574834 від 19.06.2015р. на суму 1000 грн., №ПН167973 від 19.08.2015р. на суму 1000 грн., №ПН142193 від 20.08.2015р. на суму 1000 грн., №ПН123203 від 26.08.2015р. на суму 1000 грн., №@2PL307895 від 28.08.2015р. на суму 500 грн.

З огляду на зазначене, станом на час розгляду спору, загальна сума основного боргу відповідача станом на 11.02.2016р. (дата написання позовної заяви) згідно поданого розрахунку суми боргу, склала 64218,40 грн., котру позивач просить стягнути в судовому порядку.

Заборгованість відповідача додатково підтверджується шляхом підписання актів звірки взаємних розрахунків станом на 22.04.2015р. та 19.11.2015р., котрі знаходяться в матеріалах справи.

На надіслану на адресу відповідача претензію №49/05-15 від 17.02.2015р. останній повідомив, що не відмовляється від сплати заборгованості та гарантував проведення оплати в термін до 11.03.2015р. 30000 грн., до 20.03.2015р. 25000 грн. та до 31.03.2015р. - 25016,90 грн. Утім даного графіку погашення заборгованості підприємством дотримано не було, оскільки в період з 18.03.2015 р. по 28.08.2015 р. частково перераховано кошти лише в загальній сумі 15 500 грн., про що свідчать платіжні доручення №2024 від 18.03.2015р. на суму 5000 грн., №2043 від 28.04.2015р. на суму 5000 грн., №2089 від 11.06.2015р. на суму 1000 грн., №@2PL574834 від 19.06.2015р. на суму 1000 грн., №ПН167973 від 19.08.2015р. на суму 1000 грн., №ПН142193 від 20.08.2015р. на суму 1000 грн., №ПН123203 від 26.08.2015р. на суму 1000 грн., №@2PL307895 від 28.08.2015р. на суму 500 грн.

Виходячи із обставин неналежного виконання відповідачем як Покупцем договірних зобовязань по договорах поставки №25 від 24.01.2013р., № 18 від 22.01.2014р. та № 01 від 05.01.2015р. позивачем також нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати, котрі останній просить стягнути в примусовому порядку, посилаючись на приписи ст.ст. 625, 549, 550 ЦК України та умови укладених договорів поставки.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. При цьому суд виходив з наступних міркувань.

У відповідності до вимог ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Таким чином, цивільні права та обов'язки виникають з договорів, тобто носять диспозитивний характер. Це полягає у обов'язку сторін договору виконувати взяті на себе зобов'язання, визначені умовами договору.

У відповідності до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як видно з матеріалів справи, спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачем, як Покупцем, умов договорів постачання в частині проведення оплати отриманого ним у власність товару .

Господарський суд вважає, що викладені умови даних договорів, права та обов'язки сторін, порядок їх виконання, дають підстави вважати, що фактично між сторонами у справі виникли цивільні правовідносини з договору поставки, які регулюються нормами ст. 712 Цивільного кодексу України та ст. 265 Господарського кодексу України, в силу яких за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України). Загальними положеннями про купівлю-продаж (параграф 1 глави 54 ЦК України) передбачено право продавця вимагати оплати товару.

Зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України).

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а згідно ч. 2 цієї статті передбачено, що покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Матеріалами справи підтверджується, що державне підприємство "Радивилівський комбінат хлібопродуктів" свої зобовязання по договорах виконало належним чином, зокрема, здійснивши поставку відповідачу борошна в обсягах та строки, передбачені умовами договорів поставки.

Так, відповідно до видаткових накладних №РН-1-240001 від 24.01.2014р. на суму 19980 грн., №РН-2-270007 від 27.02.2014р. на суму 20979 грн., №РН-4-010012 від 01.04.2014р. на суму 22981 грн., , №РН-5-050004 від 05.05.2014р. на суму 7800 грн., №РН-5-070005 від 07.05.2014р. на суму 39630 грн., №РН-5-080004 від 08.05.2014р. на суму 24475,50 грн., №РН-5-080003 від 08.05.2014р. на суму 39630 грн., №РН-6-040001 від 04.06.2014р. на суму 38130 грн., №РН-6-040002 від 04.06.2014р. на суму 35930 грн., №РН-6-130005 від 13.06.2014р. на суму 38130 грн., №РН-6-130006 від 13.06.2014р. на суму 35930 грн., №РН-7-080005 від 08.07.2014р. на суму 38650 грн., №РН-7-080006 від 08.07.2014р. на суму 38650 грн., №РН-11-11004 від 11.11.2014р. на суму 26773,20 грн., №РН-12-01001 від 01.12.2014р. на суму 26773,20 грн., №РН-12-01002 від 01.12.2014р. на суму 38100 грн., №РН-12-16011 від 16.12.2014р. на суму 47760 грн., №РН-12-16012 від 16.12.2014р. на суму 21892,50 грн.; №РН-1-050001 від 05.01.2015р. на суму 44800 грн., №РН-1-050002 від 05.01.2015р. на суму 38950 грн., №РН-1-160005 від 16.01.2015р. на суму 86600 грн. державне підприємство "Радивилівський комбінат хлібопродуктів" поставило товар, а приватне підприємство "Бекерай" отримало його, про що свідчать відтиски печаток на накладних та підписи уповноважених осіб, відповідно у відповідача виник обовязок провести оплату товару.

Відповідачем у строк, вказаний у п.3.1 договорів постачання товару, не проведено в повній мірі розрахунків за отриманий товар, внаслідок чого згідно розрахунку позивача станом на 11.02.2016р. (дата звернення з позовом) рахується борг з оплати вартості отриманого товару на суму 64 218,40грн (з урахуванням часткової оплати товару в загальній сумі 666 968,50 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, котрі знаходяться в матеріалах справи).

На вимогу позивача, викладену в претензії №49/05-15 від 17.02.2015р. здійснити погашення заборгованості, останній запевнив про здійснення оплати боргу в сумі 80 016,90 грн, що існувала на день звернення з претензією (17.02.2015 р.) частинами: до 11.03.2015р. 30000 грн., до 20.03.2015р. 25000 грн. та до 31.03.2015р. - 25016,90 грн. Утім даного графіку погашення заборгованості підприємством дотримано не було. В період з 18.03.2015 р. по 28.08.2015 р. частково ПП "Бекерай" перераховано кошти в сумі 15 500 грн.

В силу приписів ст.ст. 11, 16, 509 ЦК України та ст.ст. 1, 2 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) кредитору належить право у судовому порядку вимагати від боржника виконання його обовязків.

Доказів, що підтверджують виконання відповідачем зобовязання щодо оплати купленого товару та відновлення тим самим порушених майнових прав кредитора в повній мірі на момент розгляду спору судом, у матеріалах немає.

Таким чином, знаходять свої підтвердження у матеріалах справи доводи позивача стосовно того, що відповідачем в установлені договорами строки вартість купленого товару не сплачена повністю, що є порушенням умов договорів постачання, ст. 527 ЦК України та ст. 193 ГК України.

Водночас, надаючи оцінку поданому суду розрахунку суми позовних вимог в частині основного боргу та наданим суду копіям товарно-транспортних накладних щодо поставки борошна, суд вважає обґрунтованими та правомірними вимоги позивача частково, на суму 40800,40 грн основного боргу, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали справи, в обґрунтування позовних вимог позивачем також долучено товарно-транспортні накладні №РН-4-250013 від 25.04.2014р. на суму 8142,75 грн., №РН-5-080004 від 08.05.2014р. на суму 12899,25 грн. та №РН-6-130007 від 19.06.2014р. на суму 2376 грн., на загальну суму 23418 грн.

Згідно статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1, 2 статті 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Підписання покупцем (відповідачем у справі) видаткової накладної, котра є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звязність в Україні" та встановлення судом факту її оформлення з дотриманням усіх необхідних реквізитів, котрі ставляться до первинних документів, і містяться в статті 9 названого Закону та Положення "Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку" є доказом, що фіксує здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин між сторонами, а відтак свідчить про виникнення обовязку у Покупця провести розрахунок за отриманий ним товар.

Однак, як вбачається з долучених копій вищезазначених товарно-транспортних накладних, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог щодо відпуску товару відповідачу, останні оформлені всупереч вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і Положення "Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, оскільки в графі "одержав" дані накладні не містять підпису уповноваженої особи та печатки підприємства "Бекерай". Звідси суд доходить висновку, що позивачем, всупереч вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України, не доведено належними доказами, тобто первинними документами, якими є зазначені накладні, факту здійснення господарської операції по отриманню відповідачем товару за цими накладними. У звязку з чим позовні вимоги на суму 23418 грн. є необґрунтованими, безпідставними, такими, що не підлягають до задоволення.

Крім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення 2 401,09 грн. відсотків річних та 23 543,33 грн. інфляційних втрат з посиланням на положення статті 625 ЦК України.

Із змісту умов договорів поставки № 18 від 22.01.2014 р. та № 1 від 05.01.2015 року такі набули чинності з моменту їх підписання сторонами та діють до повного взаєморозрахунку між Сторонами.

Пунктом 3.5 договорів поставки сторони встановили, що у разі прострочення оплати товару Постачальник має право вимагати від Покупця оплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції у встановленому Деркомстатистики розмірі, що нараховується на прострочену суму за кожен день прострочки.

Правовий аналіз статей 524, 533-535, 625 ЦК України свідчить, що грошовим є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів.

Таким чином, суд вважає, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору поставки, є грошовим зобовязанням, відтак, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми.

Оцінивши подані позивачем розрахунки інфляційних нарахувань в сумі 23543,33 грн, нараховані за період з лютого 2014р. по листопад 2015р. та трьох відсотків річних в розмірі 2401,09 грн, здійснені за період з 13.02.2014р. по 10.02.2016р. на суму простроченого грошового зобов'язання, суд, враховуючи часткове задоволення суми основного боргу, здійснив у зв"язку з цим власний арифметичний їх розрахунок, виходячи із суми простроченого основного боргу 40800,40 грн, згідно з яким визнає правомірними вимоги щодо нарахованих інфляційних втрат на суму 16442,56 грн, нарахованих за період з 24.01.2015р. по 10.02.2015р. (включно) та 3% річних - на суму 1284,37 грн, нарахованих за період з 24.01.2015р. по 10.02.2015р. (включно), оскільки такі відповідають вимогам закону, встановленим Держкомстатом України індексам інфляції у даному періоді, умовам договорів поставки та встановленим судом обставинам справи, а тому задовольняються судом (розрахунки суду долучено до справи).

Вимоги в частині стягнення 7 100,77 грн. інфляційних нарахувань та 1 117,62 грн. 3% річних до задоволення не підлягають, оскільки невірно розраховані.

Водночас, суд зазначає, що нарахування 3 відсотків річних та інфляційних нарахувань здійснено з 24 січня 2015 року, з урахуванням дати здійснення останньої поставки борошна (16.01.2015р.), відповідно оплата товару згідно п. 3.1. договору постачання від 05.01.2015р. повинна бути проведена відповідачем на протязі 7 календарних днів з моменту отримання товару, а саме по 23.01.2015р. З 24.01.2015 року заборгованість вважається простроченою.

Також, належне виконання грошових зобовязань покупцем, забезпечено сторонами у п.4.2.договорів постачання товару пенею у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка розраховується на суму заборгованості за кожен день затримки.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 4 статті 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оцінивши доводи позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог в частині нарахованої пені, та поданий розрахунок розміру пені , нарахований на суму боргу, що виник по накладній РН-1-16005 від 16.01.2015 р., тобто на суму 86 600,00 грн. за період з 10.02.2015р. по 04.08.2015р. (176 днів), в розмірі 19966,77 грн., суд вважає, що в даному випадку датою виникнення заборгованості по зазначеній накладній є не 10 лютого 2015 року, а 24 січня 2015 року, (про що зазначалося вище, виходячи з п. 3.1. договору № 1 від 05.01.2015 р) тому, здійснивши власні арифметичні підрахунки дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 21 077,15 грн. грн. за заявлений період. Однак, враховуючи, що згідно ст. 83 ГПК України суд не вправі виходити за межі позовних вимог, тому позов задовольняється судом в заявленому позивачем розмірі 19 966,77грн.

Водночас суд враховує, що норми статей ст.ст.536, ст.549, ч.2 ст.625 ЦК України дозволяють їх одночасне застосування, оскільки проценти та неустойка є різними правовими інститутами.

Застосовуючи положення частини 2 ст.625 ЦК України в разі порушення стороною договору своїх грошових зобовязань законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (ч.3 ст.549 ЦК України), індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ((ч.2 ст.625 ЦК України) див. п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" та постанови Верховного Суду України від 12.09.2011р. у справі №6/433-42/183, від 06.06.2012 року у справі №6-49цс12).

Вимоги позивача щодо відшкодування з відповідача коштів в розмірі 320 грн, сплачених державним підприємством "Радивилівський КХП" на картковий рахунок ОСОБА_3 згідно платіжного доручення № 8 від 16.02.2016 року "за надані послуги по формуванню ціни позову", до задоволення не підлягають, оскільки не є судовими витратами у розумінні ст. 44 ГПК України.

В абзаці другому пункту 1 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 04.03.98 року № 02-5/78 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що до "інших витрат" у

розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема, суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 ГПК) (п. 29 Інформаційного листа Вищого господарського суду України 18.03.2008 року № 01-8/164 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2007 році" із змінами та доповненнями).

Таким чином, понесені відповідачем витрати в сумі 320 грн. не носять обов"язкового характеру; позивач є державним підприємством, що здійснює господарську діяльність, та, в своєму штатному складі, має фахівців відповідної кваліфікації, котрі б провели необхідний розрахунок суми позовних вимог, у зв"язку з чим відпала б необхідність здійснювати даний розрахунок на договірній платній основі.

Також з позовної заяви не вбачається, що такі вимоги заявлені стороною за вимогою про відшкодування збитків, оскільки жодних правових обґрунтувань даних вимог позивачем в позовній заяві та в ході судового розгляду справи, не наведено.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У звязку з вищенаведеним позов державного підприємства "Радивилівський комбінат хлібопродуктів" як правомірний, документально обґрунтований, не спростований належними доказами відповідачем у справі, підлягає до задоволення частково, в сумі 40800,40 грн. основного боргу за поставлений товар, 16442,56 грн. інфляційних нарахувань, 1284,37 грн. 3% річних та 19966,77 грн. пені.

Судові витрати, в силу ст.49 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В судовому засіданні 19.04.2016р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду відповідно до ст.85 ГПК України.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст.6, 11, 15, 16, 509, 525-526, 530, 549, 551, 625, 692, 712 ЦК України, ст.ст.173, 174, 193, 230, 232 ГК України, ст.ст. 1, 2, 42-47, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 811, 82-85, 116, 117 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з приватного підприємства "Бекерай" (вул. Вокзальна, 3, м. Кременець Тернопільської області, ідентифікаційний код 35846436) 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 40 коп. заборгованості за поставлений товар, 16442 (шістнадцять тисяч чотириста сорок дві) грн. 56 коп. інфляційних нарахувань, 1284 (одну тисячу двісті вісімдесят чотири) грн. 37 коп. 3% річних, 19966 (девятнадцять тисяч девятсот шістдесят шість) грн. 77 коп. пені та 1177 (одну тисячу сто сімдесят сім) грн. 98 коп. в повернення сплаченого судового збору на користь державного підприємства "Радивилівський комбінат хлібопродуктів" (м.Радивилів Рівненської області, вул. Волковенка, 11, ідентифікаційний код 00955791).

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

3.В решті позову - відмовити.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони, прокурор, треті особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено "27" квітня 2016року.

Суддя Н.О. Андрусик