РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 року Справа № 924/108/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Максютинська Д.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 14-10 від 14.01.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 1623/18, від 30.03.2016р.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача на рішення господарського суду Хмельницької області від 01.03.16 р. у справі № 924/108/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз"

про стягнення 746,14 грн. три відсотки річних

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - позивач) звернулось в господарський суд Хмельницької області з позовною заявою (т. 1, а.с. 4-5) до ПАТ «Хмельницькгаз» (надалі відповідач), в якій просить стягнути 746,14 грн.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 01.03.16 р. (т. 1, а.с. 170-172) позов задоволено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що обовязок відповідача сплачувати помісячно за отриманий газ не пов'язаний не тільки з датою надіслання підписаного обома сторонами акту, а й з датою оформлення відповідного акту приймання передачі природного газу, тобто прострочка грошового зобовязання відповідача за договором не повязана з часом підписання відповідного акту. Відповідно відсутні підстави для висновку про те, що час підписання сторонами у справі відповідного акту впливає на момент виникнення прострочки за грошовими зобовязаннями відповідача.

Оскільки відповідач в порушення прийнятих на себе зобовязань за вказаним договором оплатив поставлений природний газ з порушенням строку оплати, який встановлений п. 6.1 Договору, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою (т. 1, а.с. 179-186) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Хмельницької області від 01.03.15 року у даній справі скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, не взяв до уваги п. 6.1 Договору від 04.01.13 р.

Відповідач звернув увагу на те, що обовязок провести остаточний розрахунок виникає не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним за умовами, якщо до цього часу товариство отримає підписані обома сторонами акти приймання-передачі природного газу.

У звязку з невиконанням позивачем свого обовязку за Договором щодо повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу, у позивача не виникло право вимоги виконання зобовязання, а саме здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місцем поставки газу, оскільки такий здійснюється на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

В письмових поясненнях (т. 2, а.с. 6-13) відповідач стверджує, що встановити хто був постачальником природного газу конкретному споживачу можливо лише на підставі актів приймання-передачі газу, які складаються в кінці місяця. До підписання актів приймання-передачі природного газу неможливо встановити, чий саме газ із загального потоку отримано відповідачем, оскільки крім позивача у відповідача існували правовідносини з іншими постачальниками природного газу.

В заперечення апеляційної скарги позивач стверджує, що настання обовязку з оплати спожитого газу не повязане з фактом підписання актів приймання передачі, а тому вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзиви на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати і прийняти нове про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій та вбачається з матеріалів справи 04.01.13 між позивачем та відповідачем укладено договір на купівлю-продаж природного газу №13-166-РО (т. 1, а.с. 18-23).

Відповідно до умов Договору, позивач як продавець зобов'язався передати у власність відповідачу як покупцю у 2013р. природний газ, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору (п. 1.1).

Згідно з п.2.1 Договору визначено, що продавець передає покупцеві у 2013р. газ в обсязі до 830,000тис.куб.м. з розбивкою по місяцях з січня по грудень 2013р., а згідно з п. 2.1.2 договору допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого сторонами обсягу газу згідно з п. 2.1 договору, без коригування планованого обсягу.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3).

Відповідно до п. 3.4 Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8 го числа місяця, наступного за місцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5 договору сторони погодили ціни на природний газ, що установлюються НКРЕ.

За змістом п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця з урахуванням положень п.6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Згідно з п. 11 договору договір діє в частині реалізації газу до 31.12.13, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного виконання.

Додатковими угодами №1 від 10.07.13, №2 від 31.12.13, №3 від 28.04.14, №4 від 16.06.14, №5 від 07.07.14, №6 від 05.09.14, №7 від 10.11.14, №8 від 08.12.14, №9 від 22.12.14, №10 від 05.02.15, №11 від 10.03.15, №12 від 26.03.15, №13 від 03.04.15, №14 від 07.05.14, №15 від 03.06.15 сторонами визначено обсяг природного газу, який поставляється продавцем протягом 01.01.13 31.06.15, а додатковою угодою від 19.06.15 №16 сторони погодили, що договір №13-166-РО від 04.01.13 припинив свою дію в частині поставки газу з 01.07.15 та виклали п. 11 договору в новій редакції, згідно якої договір діє в частині реалізації газу до 30.06.15, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного виконання.

Згідно з п. 6 Додаткової угоди №2 від 31.12.2013р. до Договору, п. 6.1. Договору викладено у наступній редакції: «Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу.

Згідно з п. 9 Додаткової угоди №2, угода набуває чинності з дати її підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками Сторін і поширює свою дію на відносини сторін, що Фактично склались з 01 січня 2013 року

Згідно з п. 3 Додаткової угоди №3 від 28.04.2014 до Договору, п. 6.1. Договору викладено у наступній редакції: «Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній поті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного Сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць».

Згідно з п.6 Додаткової угоди № 3, угода набуває чинності з дати її підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками Сторін і поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 18 березня 2014 року».

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що протягом січня 2013р.-червня 2015р. на виконання умов договору, позивачем передано відповідачу природний газ на загальну суму 3433101,86 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу від 31.01.13 за січень 2013р.; від 28.02.13 за лютий 2013р.; від 31.03.13 за березень 2013р.; від 30.04.13 за квітень 2013р.; від 31.05.13 за травень 2013р. , від 30.06.13 за червень 2013р.; від 31.07.13 за липень 2013р.; від 31.08.13 за серпень 2013р.; від 30.09.13 за вересень 2013р.; від 31.10.13 за жовтень 2013р.; від 30.11.13 за листопад 2013р.; від 31.12.13 за грудень 2013р. ; від 31.01.14 за січень 2014р.; від 28.02.14 за лютий 2014р.; від 31.03.14 за березень 2014р.; від 30.04.14 за квітень 2014р.; від 31.05.14 за травень 2014р.; від 30.06.14 за червень 2014р.; від 31.07.14 за липень 2014р.; від 31.08.14 за серпень 2014р.; від 30.09.14 за вересень 2014р.; від 31.10.14 за жовтень 2014р.; від 30.11.14 за листопад 2014р.; від 31.12.14 за грудень 2014р.; від 31.01.15 за січень 2015р.; від 28.02.15 за лютий 2015р.; від 31.03.15 за березень 2015р.; від 30.04.15 за квітень 2015р.; від 31.05.15 за травень 2015р.; від 30.06.15 за червень 2015р.

На виконання п 3.4 Договору, відповідач надіслав на адресу позивача підписані ПАТ Хмельницькгаз акти аймання-передачі газу за весь час дії Договору.

Зокрема, акт приймання-передачі газу за березень 2015 року на суму 394 695,42 грн. направлено на адресу позивача 09.04.2015, що підтверджується копією опису вкладення в поштове відправлення, та отриманий позивачем 10.05.2015, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 159-160).

Однак, позивач не повернув підписані акти приймання-передачі природного газу відповідачу, що не спростовано представником в судовому засіданні. Доказів надіслання підписаних актів на вимогу ухвали апеляційного суду від 11.04.2016р. позивачем не надано.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив розрахунки за одержаний у березні 2015 року природний газ 12.05.2015 в сумі 394 695,42 грн.

Зважаючи на те, що відповідач свої договірні зобовязання за договором не виконав належним чином у встановлені Договором строки, позивач звернувся в господарський суд Хмельницької області з позовом про стягнення з відповідача 746,14 грн. 3% річних за період з 20.04.15 по 12.05.15 на суму боргу 394 695,42грн.

Аналізуючи встановлені обставини справи, Рівненський апеляційний господарський суд вважає за необхідне враховувати наступні положення чинного законодавства України.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.1 ст.692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач звернувся в господарський суд Хмельницької області з позовом про стягнення з відповідача 746,14 грн. 3% річних покликаючись на ст.. 625 ЦК України, а відтак суду необхідно дослідити факт порушення відповідачем обовязку щодо оплати отриманого товару в строки, визначені договором.

Судом враховується, що господарські відносини між сторонами виникли на підставі договору на купівлю-продаж природного газу №13-166-РО від 04.01.13.

У відповідності до п. 3 додаткової угоди № 3 від 28.04.2014р. до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. № 13-166-РО (т. 1 а.с. 29) пункт 6.1 договору викладено в наступній редакції: «Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній поті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного Сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць».

Отже підставою для проведення розрахунків сторони визначили акти приймання передачі газу.

Умовами договору сторони визначили порядок складання та підписання актів приймання передачі. Відповідно до п. 3.4 Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8 го числа місяця, наступного за місцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Судом встановлено, що акт приймання-передачі природного газу за березень 2015р. відповідачем (покупцем) надіслано на адресу позивача (продавця) 09.04.2015р. (про що свідчить опис вкладення у цінний лист т. 1 а.с. 159) та одержано позивачем 10.04.2015р. (про що свідчить повідомлення про вручення т. 1 а.с. 160). Доказів на підтвердження повернення позивачем акта за березень 2015р. матеріали справи не містять та на вимогу ухвали суду від 11.04.16р. позивачем не надано.

А тому суд робить висновок, що продавець за договором (позивач) не повернув покупцю (відповідачу) підписані акти приймання передачі газу за березень 2015р., що у відповідності до п.п. 3.4, 6.1 договору є підставою для проведення розрахунків, у звязку з чим у покупця не виник обовязок оплати отриманого товару.

Суд не погоджується з твердженням представника позивача, що останнім надано до суду (як додатки до позовної заяви) акт підписаний повноважними представниками обох сторін.

Долучений позивачем до позовної заяви акт за березень 2015р. суд не вважає актом, на підставі якого відповідач зобовязаний здійснити розрахунки за газ на умовах пункту 6.1 договору, тобто до 20-го числа місяця наступного за місяцем реалізації газу, оскільки дата на даному акті « 31 березня 2015 року» не може вважатися датою підписання акта обома сторонами, а є лише датою складання даного документа покупцем (відповідачем) з метою надіслання його на узгодження продавцю (позивачу).

Подання позивачем позовної заяви, адресованої господарському суду (а не боржнику) і надіслання останньому як відповідачеві копії такої заяви є складовими судової процедури, а не господарських правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися як виконання умов договору продавцем в частині надіслання підписаних актів.

При цьому судом звертається увага на те, що основне зобовязання за договором в частині оплати отриманого обсягу природного газу у березні 2015р. відповідачем виконане 13.05.15р. (оплата проведена платіжним дорученням № 55381478 від 12.05.15р. на суму 1891542,43 т. 2 а.с. 136 та лист від 13.05.15р. про зарахування по договору 13-166-РО т. 2 а.с. 135).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що факт подання позовної заяви в суд із долученням підписаних актів приймання-передачі природного газу не є підтвердженням їх повернення публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз".

Згідно зі ст. 1, ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, первинний документ, у даному випадку акт приймання-передачі природного газу, має підтверджувати факт здійснення господарської операції з отримання природного газу за місяць.

Враховуючи особливості функціонування єдиної газотранспортної системи України (надалі ЄГТСУ), яка повязана з безперервністю її роботи, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики №420 від 19.04.2012 року "Про порядок доступу та приєднання до Єдиної газотранспортної системи України" (чинною на час укладення договору та складання актів приймання-передачі природного газу) введено термін балансування обсягів природного газу в ЄГТСУ, який забезпечується фізичним та комерційним балансуванням (п.2.9 постанови №420 від 19.04.2012). Головною метою комерційного балансування є встановлення на підставі документально оформлених даних відповідності між фактичним надходженням і фактичним розподіленням газу за звітний місяць по кожному постачальнику газу (п.2.9.2. постанови №420 від 19.04.2012).

Таким чином, сама процедура з надходження та реалізації газу вимагає належного оформлення актів приймання-передачі для встановлення точного обсягу поставленого газу від певного постачальника у звітному місяці.

Як доказ отримання природного газу із загального потоку від інших постачальників впродовж 2015 року, відповідачем надано суду першої інстанції копії договору купівлі-продажу природного газу укладеного з ТОВ «ЦЕНТРНАФТОГАЗПОСТАЧ» (т. 2, а. с. 117-121). Тому, колегія суддів вважає, що до підписання сторонами актів приймання-передачі природного газу неможливо встановити, який саме обсяг газу із загального потоку отримано публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" від позивача.

При цьому, колегія суддів зазначає, що факт невиконання позивачем свого обовязку з повернення підписаних уповноваженою особою та скріплених печаткою актів приймання-передачі, унеможливлював здійснення відповідачем повної оплати за поставлений газ, оскільки саме в актах-приймання передачі сторони зазначають точний обсяг поставленого газу та суму, що підлягає до сплати, а тому підписані обома сторонами акти, у відповідності до пунктів 3.4. та 6.1. договору, є підставою для остаточних розрахунків.

Проаналізувавши вищенаведені норми чинного законодавства, а також положення договору купівлі-продажу № 13-166-РО від 04.01.13р., апеляційний суд вважає, що у звязку з невиконання позивачем свого обовязку щодо повернення підписаних актів приймання-передачі відповідачу, у нього не виникло право вимоги виконання зобовязання в частині здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки такий здійснюється на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу, якого позивач не повернув відповідачеві.

Оскільки позивачем не доведено факт прострочення відповідачем виконання зобовязань, суд вважає, що вимоги щодо застосування ч.2 ст. 625 ЦК України в частині стягнення 3% річних є безпідставним.

Беручи до уваги, що при розгляді справи судом першої інстанції помилково не взято до уваги підстав проведення розрахунків, якими є акти приймання передачі, не досліджено факту їх підписання на час проведення розрахунку, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача згідно ст.49 ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 43, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" на рішення господарського суду Хмельницької області від 01.03.16 р. у справі № 924/108/16 задовольнити.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 01.03.16 р. у справі № 924/108/16 скасувати.

Прийняти нове рішення. В позові Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ( 01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідн. код 20077720) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" (29019, м. Хмельницький, пр. Миру, 41, ідн.код 05395598) 1515,80 грн. в повернення судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №924/108/16 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.