РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2016Справа №910/4099/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Клінічний санаторій «Полтава-Крим»

до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати

про стягнення 1 660 065, 00 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Меше О.П.

від відповідача: Бессонова І.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Клінічний санаторій «Полтава-Крим» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення заборгованості за договором про закупівлю за державні кошти від 14.12.2013 р. № 405/07/13. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за вищевказаним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2016 р. порушено провадження у справі № 910/4099/16 призначено її до розгляду у судовому засіданні на 07.04.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У процесі провадження у справі позивач подав пояснення по справі, у яких зазначає, що за умовами договору акт звірки взаємних розрахунків є документом, що передує розрахунку між сторонами за відповідний квартал.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, мотивуючи свої заперечення тим, що Приватним акціонерним товариством «Клінічний санаторій «Полтава-Крим» не надано передбачених договором від 14.12.2013 р. № 405/07/13 відомостей щодо невикористаних путівок та, відповідно, не підтверджено фактичний обсяг наданих послуг.

Також відповідач вказує, що акти звірки взаємних розрахунків підписані сторонами не належать до первинних документів бухгалтерської звітності.

Крім того, відповідач зазначає про неможливість здійснити перевірку фактичного обсягу наданих послуг за договором від 14.12.2013 р. № 405/07/13 з огляду на перебування виробничих потужностей позивача на території анексованої Автономної Республіки Крим.

Розгляд справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками процесу оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 27.04.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження у справі представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.12.2013 р. між Приватним акціонерним товариством «Клінічний санаторій «Полтава-Крим» та Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності укладено договір про закупівлю за державні кошти № 405/07/13, за умовами якого позивач зобов'язався протягом строку дії даного договору надати послуги санаторно-курортного та відновлювального лікування застрахованим особам та членам їх сімей на підставі санаторно-курортних путівок у кількості, за видами та ціною, що передбачена додатком до даного договору, а відповідач - прийняти та оплатити такі послуги.

Відповідно до п.п. 3.1., 4.1., 4.2., 6.3.3., договору його ціна становить 11 524 590, 00 грн. Відповідач сплачує вартість послуг після отримання від позивача путівок не раніше ніж за 60 днів та не пізніше 45 днів до початку строку їх дії та рахунку на оплату послуг. Авансовий платіж у розмірі 30 % від вартості послуг відповідач сплачує до 20-го числа першого місця відповідного кварталу, остаточний розрахунок за квартал здійснюється до 10-го числа другого місяця кварталу наступного за звітним. Щоквартально до 10-го числа другого місяця кварталу наступного за звітним, сторони складають та підписують акт звірки взаємних розрахунків станом на кінець останнього дня кварталу. Ініціатива та відповідальність за складання акту покладається на відповідача,

За умовами п. 6.2.10. договору у разі виявлення порушень умов договору, відповідача має право затримати здійснення оплати вартості послуг та вимогати сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 5.2. договору місцем надання послуг є Автономна Республіка Крим, м. Саки, вул. Морська, 8.

Договір, відповідно до п. 10.1., набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2014 р. включно.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що за перший квартал 2014 року Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності перераховано лише авансовий платіж у розмірі 30 % відсотків, що становить 537 075, 00 грн., в той час як фактично вартість наданих за вказаний період послуг становить 2 197 140, 00 грн., а відтак - у відповідача наявна заборгованість за договором від 14.12.2013 р. № 405/07/13 у розмірі 1 660 065, 00 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором.

За умовами договору від 14.12.2013 р. № 405/07/13 сторони зобов'язались підписувати акт звірки взаємних розрахунків станом на кінець останнього дня кварталу щоквартально до 10-го числа другого місяця кварталу наступного за звітним.

При цьому, ініціатива та відповідальність за складання акту покладається на відповідача.

Як встановлено судом, 18.04.2014 р. сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків, за яким заборгованість відповідача становить 1 933 380, 00 грн.

Також в матеріалах справи наявні санаторно-курортні путівки Приватного акціонерного товариства «Клінічний санаторій «Полтава-Крим».

Стосовно заперечень відповідача, суд відзначає, що за змістом ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За визначенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відтак, сторони визнали обов'язковим для себе складання щоквартально актів звірки взаємних розрахунків, що відповідає загальним нормам цивільного законодавства України та, відповідно, взяли на себе відповідальність за достовірність вказаних в актах відомостей.

Таким чином, суд враховує, що підписавши акт звірки взаємних розрахунків від 18.04.2014 р., відповідач погодився із вказаними у такому акті відомостями, доказів щодо наявності заперечень відповідача проти інформації, що викладена у вказаному акті матеріали справи не містять.

Відтак, заперечення відповідача стосовно неможливості перевірити обсяг фактично наданих послуг, суд відхиляє виходячи з вищенаведених обставин та вважає заявлену до стягнення вартість послуг за договором від 14.12.2013 р. № 405/07/13 погодженою Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності шляхом підписання акту звірки взаємних розрахунків від 18.04.2014 р.

Будь-яких інших заперечень щодо невідповідності обсягу та якості послуг, заявленим у договорі від 14.12.2013 р. № 405/07/13, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Тож, здійснивши оцінку наявних у справі доказів за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог та задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Клінічний санаторій «Полтава-Крим» задовольнити.

2. Стягнути з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (04070, м. Київ, вул. Боричів Тік, 28, ), з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання судового рішення, на користь Приватного акціонерного товариства «Клінічний санаторій «Полтава-Крим» (04211, м. Київ, пр. Московський, 23, ) заборгованість у розмірі 1 660 065, 00 (один мільйон шістсот шістдесят тисяч шістдесят п'ять грн. 00 коп.) грн. та 24 900, 97 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот грн. 97 коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 04.05.2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.