ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2016 р.Справа № 922/659/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний центр "Енерготехінвест", м. Харків
про стягнення 2040577,84 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, довіреність №18д від 01.03.2016;

відповідача - ОСОБА_1, довіреність №24 від 19.01.2016

ВСТАНОВИВ:

Українське державне підприємство "Укрхімтрансаміак" (позивач) звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - технічний центр "Енерготехінвест" 1950250,07 грн. - основної заборгованості, 70958,41 грн. - інфляційних втрат та 19369,36 грн. - 3% річних. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 15.07.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу електроенергії №06-ЭЭ-11, за яким у позивача перед відповідачем виникла переплата в сумі 1950250,07 грн., а тому відповідно до п.6.2. договору купівлі-продажу електроенергії №06-ЭЭ-11 від 15.07.2011 р. сума переплати має бути повернута позивачу за його письмовою вимогою, у зв`язку з чим позивач направив відповідачу відповідну вимогу за вих. № 21 від 12.11.2015 про повернення суми переплати, проте відповідач станом на 16.02.2016 не повернув кошти в сумі 1950250,07 грн. Враховуючи те, що відповідачем не повернуто позивачу грошові кошти в сумі 1950250,07 грн., останній вважає, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11 березня 2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 29 березня 2016 року о 11:00 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29 березня 2016 року відкладено розгляд справи на 21 квітня 2016 року о 12:30.

Відповідач 21.04.2016 надав через канцелярію господарського суду відзив на позов (вх.13445), в якому заперечує проти позову, зокрема посилаючись на те, що позивач в односторонньому порядку з 01.11.2015 припинив купувати електроенергію у відповідача за договором №06-ЭЭ-11 купівлі - продажу електроенергії, перестав надавати план - графіки купівлі - продажу електроенергії та змінив постачальника електричної енергії, у зв'язку з чим відповідно до п.11.4. ОСОБА_3 відповідачем було нараховано штраф позивачу у розмірі 15% від сумарної вартості електроенергії, спожитої позивачем за останніх дванадцять календарних місяців, що передували місяцю одностороннього розірвання ОСОБА_3 позивачем на загальну суму 3818991,28 грн. Враховуючи те, що у позивача існувала переплата в розмір 1950250,07 грн., то ця сума коштів відповідно до п. 6.2. ОСОБА_3 була зарахована в рахунок часткового погашення заборгованості позивача перед відповідачем по сплаті нарахованого штрафу за одностороннє розірвання ОСОБА_3.

В судовому засіданні 21 квітня 2016 року було оголошено перерву до 15:00 год. 05 травня 2016 року відповідно до приписів ст. 77 ГПК України для надання можливості представнику позивача надати письмові обґрунтовані пояснення стосовно доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача 05 травня 2016 р. надав додаткові пояснення (вх. №14781) разом з документами, зазначеними у додатку, які судом долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні та додаткових поясненнях позивач підтримує позов та зазначає, що відповідачем помилково нараховано позивачу штраф за одностороннє розірвання ОСОБА_3, оскільки зменшення обсягу споживання електричної енергії за ОСОБА_3 не свідчить про розірвання договору та даним ОСОБА_3 не передбачено мінімального обсягу споживання електричної енергії, який позивач зобов'язаний купувати у відповідача, до того ж позивач продовжує здійснювати закупівлю електричної енергії за ОСОБА_3 по об'єктах позивача в Донецькій області.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, з підстав викладених у позовній заяві, 05 травня 2016 р. надав супровідним листом (вх. №14813) додаткові документи, зазначені у додатку, які судом долучено до матеріалів справи.

Також, представник відповідача 05 травня 2016 року надав клопотання (вх. №14790), в якому просить суд винести ухвалу про витребування у УДП "Укрхімтрансаміак" належним чином завірених копій документів (листів, договорів, ОСОБА_2 приймання-передачі електроенергії, ОСОБА_2 приймання-передачі товарної продукції тощо), на підставі яких Придніпровське управління магістрального аміакопроводу УДП "Укрхімтрансаміак" починаючи з 01 листопада 2015 року закуповувало та споживало електричну енергію.

В судовому засіданні 05.05.2016 представник позивача заперечував проти клопотання відповідача про витребування доказів, вважає його безпідставним та необґрунтованим.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про витребування доказів, відмовляє в його задоволенні виходячи з наступного.

Підстави та порядок витребування доказів господарським судом встановлені ст. 38 Господарського процесуального кодексу України.

Так, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Згідно ч.1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У вищевикладеному клопотанні відповідачем не зазначено, які самі докази (листи, договори, ОСОБА_2 приймання-передачі електроенергії, ОСОБА_2 приймання-передачі товарної продукції тощо) необхідно витребувати у позивача, що перешкоджало відповідачу в наданні цих документів, які мають вони значення для розгляду справи, і необгрунтовано, що саме ці документи є в наявності у позивача.

Отже, за наведених обставин, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про витребування доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, суд встановив наступне.

15.07.2011 року між Українським державним підприємством "Укрхімтрансаміак" в особі Придніпровського управління магістрального аміакопроводу (надалі - Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний центр "Енерготехінвест" (надалі - Продавець) укладено договір купівлі - продажу електроенергії № 06-ЭЭ-11 (надалі - Договір).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. ОСОБА_3 купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до п. 1.1. ОСОБА_3 Продавець зобов'язується продавати електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок Покупця, а Покупець зобов'язується приймати та оплачувати електричну енергію на умовах та в строки, передбачені цим ОСОБА_3, додатками до нього та чинними законодавчими і нормативними актами.

Згідно п.3.1.1. ОСОБА_3 Продавець зобов'язується продавати Покупцеві електроенергію в обсягах, строки, за ціною і на умовах цього ОСОБА_3, Додатків та Додаткових угод до нього.

Згідно з п. 3.1.2. ОСОБА_3 Продавець зобов'язується щомісяця, до 7-го числа місяця, що передує розрахунковому періоду, розглядати і погоджувати Покупцеві обсяги постачання електроенергії, про що Сторонами підписується План-графік купівлі-продажу електричної енергії на розрахунковий період, який є невід'ємною частиною цього ОСОБА_3 (Додаток 3).

Відповідно до п. 3.3.1. ОСОБА_3 Покупець (позивач) зобов'язується щомісяця, до 7-го числа місяця, що передує розрахунковому, направляти Продавцю підписаний уповноваженою особою План-графік купівлі-продажу електроенергії в розрахунковому місяці з зазначенням заявленої потужності (Додаток 3). Обсяг електричної енергії та потужності, узгоджені Сторонами у Плані-графіку, є договорною величиною на розрахунковий період.

Відповідно до п. 2.1 Додаткової угоди №1 до ОСОБА_3, оплата за обсяг електричної енергії, що купується, узгоджений сторонами в Плані-графіку на розрахунковий період, здійснюється Покупцем поетапно у розрахунковому періоді до 25 числа місяця, що передує розрахунковому періоду - 100 % від загальної вартості заявленого до постачання в розрахунковому періоді обсягу електричної енергії.

Згідно з п. 3.3.7. ОСОБА_3 до 10 числа розрахункового місяця постачання, що передує першому місяцю купівлі (першому розрахунковому періоду) електроенергії у Продавця, Покупець зобов'язаний погасити заборгованість перед електропередавальною організацією за спожиту електроенергію і здійснити 100% передоплату електропередавальній організації заявленого обсягу електроенергії на поточний розрахунковий період.

Відповідно до п. 3.4.1. ОСОБА_3 до 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, узгодити обсяг купленої електроенергії у розрахунковому періоді і провести звірку взаємних розрахунків, що оформляється ОСОБА_2 прийому- передачі електроенергії та ОСОБА_2 звірки взаємних розрахунків.

Згідно з п. 5.4. ОСОБА_3 обсяг електроенергії, що продається на кожний розрахунковий період у межах терміну дії цього ОСОБА_3 узгоджується Сторонами у Плані-графіку купівлі-продажу електричної енергії. У разі потреби, План-графік купівлі-продажу електричної енергії відповідно до Постанови НКРЕ України №1472 від 18.12.2009 р. може коригуватися Сторонами один раз в розрахунковому періоді у бік збільшення шляхом направлення на адресу Продавця до 12 числа (включно) розрахункового періоду письмової дозаявки Покупця, завіреної керівником і головним бухгалтером. Дозамовлений обсяг споживання електроенергії у розрахунковому періоді не повинний первищувати 25% від замовленого Покупцем обсягу купівлі електроенергії. У цьому випадку договірною величиною споживання електроенергії буде сама сума замовленого і дозамовленого обсягів.

У п. 5.10. ОСОБА_3 сторони погодили, що у разі, якщо Покупець до 7-го числа місяця, що передує розрахунковому, не надав Продавцю підписаний зі свого боку План-графік купівлі-продажу електроенергії в розрахунковому місяці з зазначенням заявленої потужності, договірна величина споживання електричної енергії та потужності в розрахунковому місяці для Покупця встановлюється на рівні фактичного споживання електричної енергії та потужності у попередньому розрахунковому періоді.

Згідно з п. 6.2. ОСОБА_3 у разі переплати за фактично спожитий обсяг електроенергії, сума переплати зараховується Продавцем в рахунок оплати електроенергії в наступному розрахунковому періоді або повертається на поточний рахунок Покупця на його письмову вимогу. У випадку недоплати за куплений обсяг електричної енергії в розрахунковому періоді Покупець проводить остаточний розрахунок протягом 3-х банківських днів з моменту підписання ОСОБА_2 прийому-передачі електричної енергії. Продавець має право у разі виникнення заборгованості за період, що передує розрахунковому, грошові кошти, отримані Продавцем у вигляді оплати за електроенергію у розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості. При цьому настають наслідки у частині оплати за розрахунковий період, передбачені п. 7.3. цього ОСОБА_3.

Відповідно до п. 6.3. ОСОБА_3 вартість придбаної Покупцем у розрахунковому періоді електричної енергії вказується в ОСОБА_2 прийому-передачі електричної енергії. Остаточний розрахунок між Сторонами здійснюється на підставі ОСОБА_2 прийому-передачі електричної енергії за відповідний розрахунковий період.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами. Договір діє до "31" грудня 2020 року, а в частині розрахунків - до повного виконання Сторонами зобов'язань (п. 11.1. ОСОБА_3).

Згідно з п. 11.4. ОСОБА_3 у випадку одностороннього розірвання даного ОСОБА_3 Покупцем останній зобовязаний сплатити Продавцю додатковий штраф у розмірі 15% від сумарної вартості електроенергії, спожитої Покупцем за останніх дванадцять календарних місяців, що передували місяцю одностороннього розірвання даного ОСОБА_3 Покупцем.

Як вбачається з матеріалів справи станом на 31 січня 2016 у позивача існує переплата за фактично спожитий обсяг електроенергії в сумі 1 950 250,07 грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом на 31.01.2016, який підписано сторонами.

Крім того, станом на 31.10.2015 у позивача також обліковувалась переплата за заявлену на жовтень 2015 електроенергію та станом на 31.10.2015 сума переплати становила 1 950 250,07 грн., що підтверджується актом № 01/2/10 звірки взаєморозрахунків від 31.10.2015, який підписано сторонами.

Також, факт поставки відповідачем електроенергії позивачу на суму 2619535,03 грн., підтверджується актами приймання-передачі електроенергії № 01/2/10/1 від 31.10.2015 та № 01/2/10/2 від 31.10.2015 (акр. спр. 40-41). Наявність переплати на замовлену позивачем на жовтень 2015 електроенергію станом на 01.10.2015 в сумі 4 569 785, 10 грн. визнається відповідачем в акті № 01/2/10 звірки взаєморозрахунків від 31.10.2015 (акр. спр. 21), а також підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями (арк. спр. 42-48).

Позивач на виконання умов п. 6.2 ОСОБА_3, направив на адресу відповідача письмову вимогу за вих. № 21 від 12.11.2015 року про повернення суми переплати в розмірі 1 950 250,07 грн. в строк не пізніше 01.12.2015 року (а.с. 18).

Станом на 16.02.2016 відповідач кошти позивачу не повернув.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з претензією, якою вимагав повернути 1950250,07 грн. основного боргу, 17451,08 грн. - 3% річних та 70958,41 індексу інфляції, що підтверджується листом № 146 від 17.02.2016 (а.с.19). Проте, відповіді на зазначену претензію не надходило.

Станом на 01.03.2016 на поточний рахунок позивача сума переплати за активну електроенергію не повернута.

Вищезазначені обставини не спростовано відповідачем.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку про порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо повернення грошових коштів та діючого законодавства, тому визнає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу електроенергії №06-ЭЭ-11 від 15.07.2011 у розмірі 1950250,07 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву стосовно того, що позивач в односторонньому порядку з 01.11.2015 розірвав договір, оскільки припинив купувати електроенергію у відповідача за договором №06-ЭЭ-11 купівлі - продажу електроенергії, перестав надавати план - графіки купівлі - продажу електроенергії та змінило постачальника електричної енергії, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.2 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Відповідачем не надано доказів того, що позивач в односторонньому порядку розірвав договір купівлі-продажу електроенергії №06-ЭЭ-11 від 15.07.2011, як свідчать матеріали справи позивач продовжував закуповувати електроенергію, а відповідач поставляти електроенергію позивачу у період з листопада 2015 року по березень 2016 року, що підтверджується актами прийому - передачі електроенергії, наявними в матеріалах справи.

Крім того, умовами ОСОБА_3 купівлі-продажу електроенергії №06-ЭЭ-11 від 15.07.2011 не було передбачена мінімальних обсягів закупівлі електричної енергії, а тому закупівля позивачем електричної енергії в меншому обсязі не свідчить про те, що позивач в односторонньому порядку розірвав Договір купівлі-продажу електроенергії №06-ЭЭ-11 від 15.07.2011, будь - яких листів або повідомлень з боку позивача на адресу відповідача про розірвання ОСОБА_3 не надсилалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що позивач перестав виконувати умови пункту 6.2. ОСОБА_3, а саме щодо надання планів графіків на закупівлю електроенергії.

Проте, пунктом 5.10 ОСОБА_3 передбачено, якщо Покупець до 7-го числа місяця, що передує розрахунковому, не надав Продавцю підписаний зі свого боку План-графік купівлі-продажу електроенергії в розрахунковому місяці з зазначенням заявленої потужності, договірна величина споживання електричної енергії та потужності в розрахунковому місяці для Покупця встановлюється на рівні фактичного споживання електричної енергії та потужності у попередньому розрахунковому періоді.

Отже, не підписання та ненадання позивачем ОСОБА_4 купівлі-продажу електроенергії не свідчить про розірвання ОСОБА_3 в односторонньому порядку і не є підставою для застосування до позивача штрафних санкцій визначених в пункті 11.4. ОСОБА_3, тому відповідачем безпідставно нараховано позивачу штрафні санкції в розмірі 3 818 991,28 грн.

Крім того, як вбачається з переліку місць встановлення розрахункових приладів обліку до ОСОБА_3 купівлі - продажу електроенергії №06-ЭЭ-11 від 15.07.2011 та довідки про стан обліку електроенергії у споживачів, з яких вбачається, що постачання електроенергії має здійснюватись в межах Харківської та Донецької областей.

Як вбачається з матеріалів справи, закупівля електроенергії здійснювалась позивачем лише за напрямком Донецької області, проте це також не свідчить про розірвання позивачем ОСОБА_3 купівлі - продажу електроенергії №06-ЭЭ-11 від 15.07.2011 в односторонньому порядку.

Стосовно заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 70958,41 грн. - інфляційних втрат та 19369,36 грн. - 3% річних, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, у п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Отже, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат є безпідставними.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 29253,75 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 13, 55, 64, 124, 129 Конституції України; ст.ст.3, 6, 15, 16, 509, 525, 526, 547, 549, 610, 611, 612, 625, 626, 627, 655, 662 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 193, 216, 217, 230, 343 Господарського кодексу України; ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково в сумі 1950250,07 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний центр "Енерготехінвест" (61002, м. Харків, вул.Мироносицька, буд.60, ) на користь Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак" (02002, м.Київ, вул.М.Раскової, 15, ) суму переплати за ОСОБА_3 № 06-ЭЭ-11 від 15.07.2011 у розмірі 1950250,07 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 29253,75 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову в сумі 90327,77 грн. - відмовити.

Повне рішення складено 10.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_5