РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2016 р. Справа № 918/1193/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Олексюк Г.Є. ,

судді Сініцина Л.М.

секретар судового засідання Драчук В.М.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність в справі;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність в справі.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортінбуд"

на рішення господарського суду Рівненської області від 25.01.2016

у справі № 918/1193/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортінбуд"

про стягнення заборгованості в сумі 127 392,65 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 25.01.2016 у справі № 918/1193/15 позов Публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортінбуд" про стягнення заборгованості в сумі 127 392,65 грн. задоволено повністю.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Спортінбуд" на користь публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" 100 531 грн. 71 коп. основного боргу, 25 477 грн. 75 коп. пені, 1 383 грн. 19 коп. 3% річних, а також 1 827 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Спортінбуд" в доход Державного бюджету України 83 грн. 89 коп. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що на виконання умов договору про постачання електричної енергії №270053206 від 14.11.2014 позивач в період з лютого 2015 року по травень 2015 року здійснював поставку електроенергії, а відповідач, здійснював її споживання. Проте, споживаючи електричну енергію, відповідач, в порушення умов договору, не звітував перед постачальником про обсяги фактично спожитої електричної енергії за вказані періоди та не здійснював оплату за використання останньої. А тому, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заборгованість відповідача, яка підлягає до задоволення, враховуючи наявну у відповідача переплату у розмірі 2 293,48 грн. за попередні місяці, становить 100 531,71 грн. Також до задоволення підлягає пеня у сумі 25 477,75 грн. та 3 % річних у сумі 1 383,19 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Спортінбуд" звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до провадження, рішення господарського суду Рівненської області від 25.01.2016 у справі № 918/1193/15 скасувати повністю та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у зв'язку із безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

На думку скаржника, допущені в процесі розгляду справи у суді першої інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а відтак призвели до неправильного її вирішення.

В апеляційній скарзі скаржник відзначає, що оскільки відповідач станом на 14.05.2015 не мав жодної заборгованості перед позивачем за електричну енергію, а також будь-які перешкоди для забезпечення безперешкодного доступу уповноважених працівників постачальника до приладів обліку електричної енергії не чинив, що вказує про наявність можливості отримання постачальником даних про використану електричну енергію, а тому будь-які правові підстави для визначення обсягу спожитої електричної енергії за встановленою потужністю струмоприймачів та максимальним числом їх використання, на думку відповідача, відсутні. Вважає, що оскільки у відповідності до вимог ч. 9 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" позивач може отримати дані про спожиту відповідачем електричну енергію шляхом зняття цих показників зі спеціальних приладів обліку електроенергії, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за активну електроенергію, обсяг якої визначено за загальнодобовим обсягом споживання за попередній розрахунковий період та за потужністю струмоприймачів, задоволенню не підлягають.

Скаржник звертає увагу на те, що п. 6.11 Правил користування електричною енергією затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України від 31.07.1996 №28 зобов'язання виставити рахунок у разі визначення обсягів споживання розрахунковим методом покладено на енергопостачальника, проте останній рахунки за спожиту електроенергію відповідачу не виставляв та не направляв, відповідно споживачу не було відомо про суму грошових коштів, які необхідно було сплатити за спожиту електричну енергію.

В апеляційній скарзі скаржник щодо нарахованих штрафних санкцій відзначає, що якщо з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортінбуд" є певні порушення, то у такому разі суд повинен був зменшити розмір неустойки до 1 гривні відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, оскільки жодних збитків у даному конкретному випадку заподіяно не було, електроенергія за період нарахування не постачалася, на рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортінбуд" існувала переплата, а відтак застосування до спірних правовідносин та, зокрема, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортінбуд" штрафних санкцій є необґрунтованими.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.02.2016 апеляційну скаргу принято до провадження та призначено її до розгляду на 09.03.2016 у складі колегії суддів: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Олексюк Г.Є., суддя Сініцина Л.М.

26.02.2016 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу № 25/1203 від 26.02.2016, в якому позивач зазначає, що рішення суду першої інстанцїі вирішено із повним з'ясуванням всіх обставин справи, правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 розгляд скарги відкладено на 06.04.2016.

Розпорядженням керівника апарату від 04.04.2016 у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії ОСОБА_3 у період з 04.04.2016 по 08.04.2016 включно та відповідно до п. 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, на виконання службової записки головуючого судді (судді-доповідача) у справі призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду. Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.04.2016 у справі № 918/1193/15 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гудак А.В., суддя Олексюк Г.Є., суддя Петухов М.Г.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортінбуд" на рішення господарського суду Рівненської області від 25.01.2016 у справі № 918/1193/15 до провадження у новому складі суду: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Олексюк Г.Є., суддя Петухов М.Г.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 розгляд скарги відкладено на 11.05.2016.

Розпорядженням керівника апарату від 11.05.2016 у зв'язку із відпусткою судді-члена колегії ОСОБА_4 у період з 04.05.2016 по 13.05.2016 включно та відповідно до п. 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, на виконання службової записки головуючого судді (судді-доповідача) у справі призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 11.05.2016 у справі №918/1193/15 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гудак А.В., суддя Олексюк Г.Є., суддя Сініцина Л.М.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.05.2016 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортінбуд" на рішення господарського суду Рівненської області від 25.01.2016 у справі № 918/1193/15 до провадження у новому складі суду: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Олексюк Г.Є., суддя Сініцина Л.М.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.05.2016 підтримала доводи апеляційної скарги та надала пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства, а тому просить його скасувати, а апеляційну скаргу - задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні 11.05.2016 апеляційну скаргу заперечив в повному обсязі з підстав викладених у відзиві, вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права; просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Рівненської області від 25.01.2016 у справі № 918/1193/15 слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору.

Колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що відносини, які виникли між сторонами є господарськими відносинами з енергопостачання, регулювання яких здійснюється відповідними положеннями статей Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України "Про електроенергетику" (далі - Закон), нормативно-правовими актами Національна комісія регулювання електроенергетики України (далі - НКРЕ), іншими актами.

Частиною 1 ст. 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Стаття 1 Закону України "Про електроенергетику" та абз. 6 розділу І Постанови Пленуму Про узагальнення судової практики вирішення спорів, що виникають у сфері надання послуг з електропостачання № 3 від 16.12.2015 визначає постачання електричної енергії як господарську діяльність, пов'язану з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору. Електрична енергія є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Рівнеобленерго" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спортінбуд" (Споживач) було укладено договір №270053206 про постачання електричної енергії (далі - договір) та додатки №1-9 (а.с. 11-26, т.1).

На момент укладення договору сторони погодились під час виконання умов договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені договором, керуватись чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (п. 2.1 Договору) (далі - ПКЕЕ).

Відповідно до п. 1 договору Постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок Споживача, дозволена потужність яких зазначається в додатку №6 "ОСОБА_1 розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін", а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Точка продажу електричної енергії Споживачу установлюється на межі балансової належності його електроустановок та зазначається в додатку № 6 "ОСОБА_1 розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін".

У відповідності до підпунктів 2.2.1 та 2.2.2 пункту 2.2, договору Постачальник зобов'язується виконувати умови цього договору. Постачати Споживачу електроенергію, як різновид товару: в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього Договору (додаток № 1 "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу"); згідно з категорією струмоприймачів Споживача відповідно до ПУЕ та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком № 6 "ОСОБА_1 розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін"; із дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами.

Згідно п.п. 2.3.3 п. 2.3 договору Споживач зобовязався оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно умовами додатку № 4 "Порядок зняття засобів обліку електричної енергії та розрахунків".

Підпунктом 4.2.1 пункту 4.2 договору сторони передбачили, що за внесення платежів, передбачених підпунктами 2.3.3, 2.3.4 пункту 2.3 договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 21.12.2014. договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 9.4 Договору).

Відповідно до п. 2 додатку №4 до договору покази засобів обліку відповідно до переліку обєктів і точок комерційного обліку споживача фіксується Споживачем 13 числа кожного місяця о 00-00 год. та вибірково контролюються (знімаються) Постачальником. Після зняття показів засобів обліку Споживач оформляє Звіт про використану електроенергію, який складається у 2-х примірниках, по одному для кожної сторони та 13 числа надає Постачальнику нарочним, але не пізніше наступного робочого дня після зняття показів і одночасно отримує рахунок за фактично спожиту електроенергію.

Абзац 5 пункту 2 додатку №4 до договору передбачає, що у разі неможливості отримання Постачальником електричної енергії даних про спожиту електричну енергію в зазначений термін (за винятком порушення роботи розрахункового обліку), визначення обсягу спожитої електричної енергії за поточний розрахунковий період здійснюється за середньодобовим обсягом споживання за попередній розрахунковий період з подальшим перерахунком у разі надання даних протягом наступного розрахункового періоду. У разі наявності зафіксованих Постачальником показників засобів обліку споживачеві виписується рахунок у відповідності до таких показників.

Період розрахунку за середньодобовим споживанням електроенергії не повинен перевищувати один місяць, після чого Постачальник проводить розрахунок обсягу спожитої електроенергії за встановленою потужністю струмоприймачів та числом годин їх використання до передачі показників розрахункових приладів без подальшого перерахунку. Відновлення розрахунків за розрахунковими приладами обліку здійснюється після спільного складання акту, у якому фіксуються покази приладів обліку електроенергії (абзац 6 пункту 2 Додатку №4 до Договору).

За умовами додатку №1 до договору про постачання етлектричної енергії від 14.11.2014 (а.с. 17, т.1) у разі ненадання споживачем зазначених відомостей у встановлений договором термін розмір очікуваного споживання електричної енергії на наступний рік встановлюється постачальником електричної енергії за фактичними обсягами споживання у відповідних періодах поточного року, що минули, та у відповідних періодах минулого року, які відповідають майбутнім періодам поточного року (п.1.2 Додатку № 1). Вказаним додатком визначена дозволена потужність у розмірі 42 кВт/24 год.

Відповідно до абз. 1 та 2 пункту 4 додатку №4 до договору розрахунки за електричну енергію здійснюються за діючими тарифами, відповідно до тарифних груп і класів напруги кожного приєднання.

Відповідно до визначеної згідно п. 5 цього додатку величини коштів за фактично спожиту електричну енергію, Постачальник виписує Споживачу рахунок на оплату електричної енергії, який має бути оплачений протягом 5 операційних днів від дня отримання Споживачем рахунку, але не пізніше дати остаточного розрахунку. Дата остаточного розрахунку 18 число поточного місяця.

У пункті 7 додатку №4 до договору сторони домовилися, що час роботи струмоприймачів споживача збігається з режимом поставки електричної енергії і становить 24 години на добу.

З матеріалів справи вбачається, що працівниками Публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" складено службові записки від 20.03.2015, 21.04.2015, 19.05.2015 (а.с. 39-41, т.1) у звязку із тим, що відповідач не подав звіти за березень, квітень, травень 2015 року за використану електричну енергію та повідомлено, що розрахунок буде проведено по середньодобовому споживанню за минулий розрахунковий період лютий 2015 - за березень 2015 та по договірній потужності за квітень, травень 2015.

У відповідності до п. 7.5 ПКЕЕ та згідно наряду 14.05.2015 споживача було відключено від електропостачання за несплату боргу в суму 49 177,31 грн. (а.с. 68, т.1).

На виконання умов договору про постачання електричної енергії №270053206 від 14.11.2014 позивач в період з грудня 2014 року по травень 2015 року здійснював поставку електроенергії, а відповідач, здійснював її споживання, що підтверджується рахунком-фактурою за спожиту електричну енергію № НОМЕР_1 за грудень 2014 року від 25.12.2014 на суму 41,77 грн. (а.с. 121, т.1), № НОМЕР_2 за січень 2015 року від 22.01.2015 на суму - 2304,09 грн. (а.с. 122, т.1), № НОМЕР_3 за лютий 2015 року від 24.0.2015 на суму - 2 309,73 грн. (а.с. 123, т.1), № НОМЕР_4 за березень 2015 року від 18.03.2015 на суму - 2 293,48 грн. (а.с. 124, т.1), № НОМЕР_5 за квітень 2015 р. від 23.04.2015 на суму 48 256,75 грн. (а.с. 125, т.1), рахунком-фактурою за спожиту електричну енергію № НОМЕР_6 за травень 2015 р. від 27.05.2015 на суму 98 846,70 грн., зокрема, позивач поставляв, а відповідач споживав електричну енергію у спірний період, а саме з 13.02.2015 по 13.05.2015 року, тобто по день відключення від електромереж Публічним акціонерним товариством "Рівнеобленерго" (а.с. 126, т.1).

Окрім того, судова колегія відзначає, що розрахунковий період квітня 2015 почався 13.03.2015 і закінчився 13.04.2015 (згідно із пунктом 1 додатку № 4 до договору № 270053206). У зв'язку із цим тривалість періоду становить 31 календарний день, а програмою SAP сформовано рахунок тривалістю 30 днів, а не 31 день. А тому, є вірним розрахунок, зазначений позивачем у позовній заяві. Він перевищує сформований програмою SAP рахунок на 1694,77 грн. В програмі не враховувалося 12.04.2015 (1 день * середньодобове 1008 кВт * год * тариф 1,4011 грн. без врахування ПДВ * 1,2 ПДВ).

Таким чином, борг за спожиту електричну енергію за вказні періоди становить 100 531,71 грн. (із врахуванням наявної у відповідача переплати у розмірі 2 293,48 грн. за розрахунковий період квітня 2015 року).

Відповідач не надав до суду акти про використану електричну енергію за березень, квітень, травень 2015 року з підписом відповідальної особи позивача про його отримання.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідач не довів факту надання актів за використану електроенергію у березні, квітні, травні 2015 року.

Із змісту абзацу 5 пункту 2 та абзацу 6 пункту 2 Додатку №4 до Договору випливає, що єдиною підставою для визначення обсягу спожитої відповідачем електроенергії розрахунковим шляхом у відповідності із Правилами користування електричної енергії, є ненадання відповідачем даних про спожиту електричну енергію в зазначений в договорі термін (за винятком порушення роботи розрахункового обліку).

Судова колегія відзначає, що з листування між позивачем та відповідачем (а.с. 85-92, т. 1) вбачається і не заперечується відповідачем, що останній не подавав звітності за березень, квітень, травень 2015 року.

Судова колегія не приймає до уваги доводи скаржника про те, що позивач мав дані за березень 2015 року згідно контрольного огляду, який проводився 24.02.2015, що не заперечується сторонами, оскільки відповідно до п. 1 додатку № 4 до договору розрахунковий вважається період з 13 календарного числа попереднього місяця до такого ж календарного числа поточного місяця, тобто покази від 24.02.2015 зняті тільки за 11 днів розрахункового періоду і не є підставою для застосування при визначенні обсягу спожитої електричної енергії за березень 2015 року.

У випадку ненадання споживачем даних про обсяги спожитої електричної енергії порядок визначення обсягу спожитої електроенергії встановлено п.6.39 Правил.

Пунктом 6.39 ПКЕЕ передбачено, що у разі неможливості отримання постачальником електричної енергії даних про спожиту електричну енергію в зазначений термін (за винятком порушення роботи розрахункового обліку) визначення обсягу спожитої електричної енергії за поточний розрахунковий період здійснюється за середньодобовим обсягом споживання за попередній розрахунковий період з подальшим перерахунком у разі надання даних протягом наступного розрахункового періоду. Тривалість періоду розрахунку за середньодобовим обсягом споживання електричної енергії до отримання показів розрахункових засобів обліку має не перевищувати одного повного розрахункового періоду, після чого розрахунок обсягу спожитої електричної енергії здійснюється постачальником електричної енергії за величиною дозволеної потужності струмоприймачів та кількістю годин їх використання без подальшого перерахунку.

У зв'язку із тим, що відповідач за березень 2015 року не надав акт про використану електричну енергію Публічне акціонерне товариство "Рівнеобленерго" правомірно у відповідності із п. 6.39 Правил за цей розрахунковий період визначило кількість спожитої електроенергії виходячи із середньодобового обсягу споживання електроенергії за попередній розрахунковий період лютий 2015 року. Оскільки, Товариством з обмеженою відповідальністю "Спортінбуд" не надало акти про використану електричну енергію за квітень, травень 2015 року і тривалість періоду розрахунку за середньодобовим обсягом згідно із п. 6.39 Правил не може перевищувати одного повного розрахункового періоду, Публічне акціонерне товариство "Рівнеобленерго" визначило кількість спожитої електроенергії відповідачем за квітень, травень 2015 року, виходячи з дозволеної потужності струмоприймачів і кількісно годин їх використання - 42 кВт/24 год.

В наявних матеріалах справи відсутні акти про використану електричну енергію за квітень, травень 2015 року, тому Публічне акціонерне товариство "Рівнеобленерго" правомірно розрахувало кількість спожитої електроенергії відповідачем у період з 13.03.2015 по 13.05.2015 за дозволеною потужністю струмоприймачів та кількістю годин їх використання.

Колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що споживаючи електричну енергію, відповідач, в порушення умов Договору про постачання електричної енергії №270053206 від 14.11.2014, не звітував перед постачальником про обсяги фактично спожитої електричної енергії та не здійснював оплату за використання останньої. Доказів щодо обсягів фактично спожитої електричної енергії за період з березня 2015 року по травень 2015 року та оплати використання електричної енергії за вказані періоди відповідачем не надано та в матеріалах справи відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що 18.01.2016 позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом першої інстанції, відповідно до якої останній просив стягнути з відповідача 100 531,71 грн основного боргу, у зв'язку з передплатою проведеною Товариством з обмеженою відповідальністю "Спортінбуд" на суму 2 293,48 грн, а також 25 477,75 грн пені та 1 383,19 грн процентів за користування коштами, у зв'язку з виявленою помилкою у розрахунках. Позивачем до заяви про зменшення позовних вимог долучено новий розрахунок боргу, пені та 3% річних (а.с. 131-132).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем, яка підлягає до стягнення, становить 100 531,71 грн. (із врахуванням наявної у відповідача переплати у розмірі 2 293,48 грн. за розрахунковий період квітня 2015 року).

Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі, що внаслідок не направлення рахунку за спожиту електричну енергію споживачу не було відомо про суму грошових коштів, які необхідно було сплатити за спожиту електричну енергію, колегія суддів апеляційної інстанції відзначає наступне.

Пунктом 6.11 ПКЕЕ передбачено, що остаточний розрахунок споживача за електроенергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електроенергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електроенергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором.

Таким чином, пунктом 6.11 ПКЕЕ, на який посилається відповідач в апеляційній скарзі, та умовами Договору про постачання електричної енергії №270053206 від 14.11.2014 р. не передбачено надсилання позивачем рахунку відповідачу щодо обсягів фактично спожитої електричної енергії та оплати використання електричної енергії.

Судова колегія відзначає, що у постанові Верховного Суду України від 29.09.2009 у справі № 37/405 зазначено: "Проаналізувавши умови договору та належно оцінивши зібрані у справі докази, судова палата у господарських справах дійшла такого висновку. Якщо в договорі чітко встановлено строк розрахунків, то рахунок-фактура є лише документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку оплати". У п. 5 додатку № 4 до договору дата остаточного розрахунку 18 число поточного місяця.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача за невиконання умов договору №270053206 про постачання електричної енергії від 14.11.2014 пеню у розмірі 25 477,75 грн.

Згідно статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 1, 3 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частин 2, 3 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі; сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом; розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.2.1. Договору сторони передбачили, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3., 2.3.4. Договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Судова колегія апеляційної інстанції, перевіривши правильність здійснених позивачем розрахунків пені (а.с. 133-134), прийшла до висновку, що за порушення зобовязань щодо оплати використаної електричної енергії, підлягає до стягнення пеня у розмірі 26 348,12 грн., зокрема, 14 328,50 грн. пені нарахованої на суму боргу 49 941,76 грн. за період з 19.04.2015 року по 19.10.2015 року, а також 12 019,62 грн. пені нарахованої на суму боргу 50 589,95 грн. за період з 19.05.2015 року по 19.10.2015 року, що підтверджується розрахунками суду (а.с. 1-2, т.2). Однак, позивачем заявлена сума 25 477,75 грн. пені, тому до стягнення підлягає 25 447,75 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 1383,19 грн.

Враховуючи умови передбачені Договору про постачання електричної енергії №270053206 від 14.11.2014 р. та докази наявні в матеріалах справи, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що відповідач допустив порушення умов договору постачання електричної енергії, оскільки свої зобовязання по оплаті використаної електричної енергії своєчасно не виконував.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія відзначає, що пунктом 4.1 Постанови пленуму Вищого господарського суд України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" із подальшими змінами та доповненнями, визначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Судова колегія апеляційної інстанції, перевіривши правильність здійснених позивачем розрахунків 3 % річних (а.с. 135), прийшла до висновку, що за порушення зобовязань щодо оплати використаної електричної енергії, підлягає до стягнення сума 3 % річних у розмірі 1395,62 грн., що підтверджується розрахунками суду (а.с. 3-4). Однак, позивачем заявлена сума 1383,19 грн. 3 % річних, тому до стягнення підлягає 1383,19 грн. 3 % річних.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки до 1 гривні, колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкції. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до абз. 1 п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами і доповненнями) № 18 від 26.12.2011 року вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не спростував факту споживання електричної енергії та доказів належного виконання зобов'язання з її оплати не надав, що свідчить про порушення ним умов договору, а також вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, крім того, розмір стягуваної пені в сумі 25 447,75 грн. не є надмірно великим порівняно з основною сумою заборгованості в сумі 100 531,71 грн., також відповідачем в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів складності свого фінансового стану, що зумовлює відхилення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки до 1 гривні.

Окрім того, судом не приймаються доводи скаржника щодо акту звіряння розрахунків від 05.05.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спортінбуд" та Публічним акціонерним товариством "Рівнеобленерго" (а.с. 79), оскільки вказаний акт непідписаний сторонами.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та обставинами справи.

Враховуючи вищевикладене, доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Поряд з цим, колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що як вбачається із матеріалів апеляційної скарги, до останньої долучене платіжне доручення № 1 від 08.02.2016 р. про сплату судового збору у сумі 2 102,10 грн.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (надалі - Закон) із змінами і доповненнями передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За приписами п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (із змінами і доповненнями), судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно п.п. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону, судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду становить 110 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 р. № 80-VIII станом на 01.01.2015 р. мінімальний розмір заробітної плати встановлено у розмірі 1 218,00 грн.

Відтак, заявник мав сплатити судовий збір у сумі 2113,71 грн. Однак, до апеляційної скарги долучене платіжне доручення № 1 від 08.02.2016 р. про сплату судового збору у сумі 2102,10 грн.

Абз. 3 п. 2.23 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 р. передбачено, що у разі неподання доказів оплати суд може стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційної інстанції прийшла до висновку про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортінбуд" в доход Державного бюджету України судового збору в розмірі 11, 61 грн. за подачу апеляційної скарги на рішення господарського суду Рівненської області від 25.01.2016 р. у справі № 918/1193/15.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Рішення господарського суду Рівненської області від 25.01.2016 р. року у справі № 918/1193/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортінбуд" - без задоволення.

2.Стягнути в Державний бюджет України з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортінбуд" (33024, вулиця Князя Острозького, 8А, офіс 1, місто Рівне, ідентифікаційний код 39211296) судовий збір в розмірі 11,61 грн. за подачу апеляційної скарги на рішення господарського суду Рівненської області від 25.01.2016 р. у справі № 918/1193/15.

3.Доручити видачу наказу господарському суду Рівненської області.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

5.Справу № 918/1193/15 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Сініцина Л.М.