ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2016 р. Справа № 925/132/16

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі Ткаченку А.О., без участі представників сторін, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Л.К.О.» до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 5 829 грн. 18 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю Л.К.О. звернувся в господарський суд з позовом до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення, на підставі Договору поставки № 2241 від 17.04.2013 року, 4884 грн. 63 коп. основного боргу, 326 грн. 48 коп. пені, 618 грн. 07 коп. 5% річних, що разом складає 5 829 грн. 18 коп., та відшкодування судових витрат.

Відповідач письмовий відзив на позов не подала, проти позову не заперечувала, явку свого представника в засідання суду не забезпечила, хоч про місце, дату і час судового засідання була повідомлена належним чином за правилами, передбаченими розділом 2.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20 лютого 2013 року № 28.

В засідання суду позивач явку свого представника не забезпечив, 29.03.2016 року від представника позивача надійшла заява, в якій він просив суд розглянути справу за наявними матеріалами без його участі, для долучення до матеріалів справи надав витребувані судом документи, позов підтримав повністю.

Наявні у справі матеріали суд вважає достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, тому, з урахуванням вимог ст.ст. 69, 75, 77 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Згідно зі ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з наступних підстав.

17.04.2013 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Л.К.О.», як постачальник, і відповідач - субєкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_1, як покупець, уклали Договір поставки продукції № 2241 (далі Договір; а.с. 15-18). За умовами п.п. 1, 3 розділу I Договору сторони погодили, зокрема, постачальник зобовязується поставляти продукцію покупцю згідно замовлення покупця, а покупець зобовязується своєчасно приймати цю продукцію, оплачувати її вартість на умовах даного Договору та повертати зворотну тару в строк та на умовах, передбаченим Договором. Замовлення передається постачальнику в будь-якій зрозумілій сторонами формі. Продукція доставляється централізовано транспортом постачальника або за бажанням покупця, шляхом самовивозу зі складу постачальника. Місце доставки продукції узгоджується сторонами при прийнятті замовлення. Прийняття покупцем продукції вважається підтвердженням узгодження кількості, ціни та асортименту продукції. Підтвердження факту умов доставки продукції є підписана сторонами товарно-транспортна накладна та/або видаткова накладна.

Пунктом 3 розділу III Договору сторони погодили, що при відвантаженні продукції без попередньої оплати покупець зобовязується у термін 7 календарних днів повністю оплатити всю отриману продукцію.

Згідно з п. 1 розділу VI Договору, у випадку прострочення терміну розрахунків за відвантажену продукцію, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від вартості неоплаченої продукції за кожен календарний день прострочення платежу за відвантажену продукцію та штраф у розмірі 5% від вартості несвоєчасно оплаченої продукції. За прострочення оплати за неповернуту зворотну тару, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від заставної ціни неповерненої зворотної тари за кожен календарний день прострочення платежу та штраф у розмірі 5% від заставленої ціни несвоєчасно оплаченої зворотної тари. При подальшому надходженні коштів від покупця в першу чергу погашається пеня та штраф.

На виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачу товар за товарно-транспортними накладними, підписаними уповноваженими представниками обох сторін: від 25.06.2013 р. № ВН-Е15833 на суму 3 436 грн. 63 коп., від 09.07.2013 р. № ВН-Е17302 на суму 3 348 грн. (а.с. 20, 21).

Підписи уповноважених представників сторін на товарно-транспортних накладних підтверджує факт вчинення господарської операції з поставки товару та прийняття товару у позивача без будь-яких зауважень до оформлення накладних.

Відповідач свої зобов'язання за Договором у повному обсязі не виконав, розрахувався частково на суму 1900 грн., у зв'язку з чим за ним рахується заборгованість на загальну суму 4 884 грн. 63 коп., що відповідачем не заперечено та не спростовано.

З урахуванням викладеного суд вважає, що спірні зобов'язальні відносини виникли між сторонами на підставі Договору поставки продукції № 2241 від 17.04.2013 року. Договір є укладеним, частково виконаний сторонами, вимоги позивача ґрунтуються на правах і обовязках сторін цього договору.

Загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобовязання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України.

За змістом з ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки; підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обовязків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обовязки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець повинен сплатити повну ціну переданого товару.

Наявність і розмір невиконаного спірного грошового зобов'язання в загальному розмірі 4 884 грн. 63 коп. позивачем обґрунтовані та підтверджені наданими документами, відповідачем допустимими доказами не спростовані, тому ця заборгованість підлягає стягненню в судовому порядку.

Відповідно до ст. 610,ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України: порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У звязку з простроченням відповідачем строків оплати товару, позивач також заявив у позові вимогу про стягнення з відповідача 326 грн. 48 коп. пені на підставі п. 1 розділу VI Договору за період з 02.07.2013 року по 02.01.2014 року на суму 2 336,63 грн. та з 16.07.2013 року по 16.01.2014 року на суму 2 548 грн.,

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Вимога позивача про стягнення зазначеної суми пені відповідає нормам ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України, ч. 6 ст. 231, ч. 6 ст. 232 ГК України, ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», умовам п. 1 розділу VI Договору, розрахунок розміру пені судом перевірений і визнаний вірним, тому вимога позивача в цій частині також підлягає задоволенню.

Крім того, позивач заявив вимогу про стягнення 618 грн. 07 коп. 5% річних на підставі п. 1 розділу VI Договору за період прострочення з 02.07.2013 по 18.01.2016 року на суму 2 336,63 грн. та з 16.07.2013 року по 18.01.2016 року на суму 2 548 грн.

Суд встановив, що умовами пункту 1 розділу VI Договору та іншими пунктами спірного Договору не передбачено таке нарахування, позивачем не зазначено нормативно-правове обґрунтування заявлених вимог про стягнення 5 % річних, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 618 грн. 07 коп. 5% річних є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з мотивів суперечності умовам договору і нормам законодавства.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, відповідач безпідставно явку своїх представників в засідання суду не забезпечив, причини неявки не повідомив, про відкладення розгляду справи, продовження строку вирішення спору клопотань не заявляв, витребувані судом документи не подав, внаслідок чого судом прийнято рішення на підставі лише матеріалів, наявних у справі.

З урахуванням викладеного, відповідно до умов Договору, обставин справи та вимог законодавства суд вважає, що відповідач не виконав договірні зобов'язання щодо порядку розрахунків за поставлений товар, прострочив їх оплату, тому позовні вимоги про стягнення 4 884 грн. 63 коп. основного боргу, 326 грн. 48 коп. пені, судом визнаються обґрунтованими, доведеними і задовольняються, в решті - про стягнення 618 грн. 07 коп. 5% річних відмовляє.

На підставі статті 49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог - судовий збір в розмірі 1 231 грн. 90 коп.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1, місце проживання: 19400, Черкаська область, Корсунь-Шевченківський район, с. Карашина, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків НОМЕР_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Л.К.О.», , місцезнаходження: 03062, м.Київ, вул. Екскаваторна, 35 4 884 грн. 63 коп. основного боргу, 326 грн. 48 коп. пені та 1 231 грн. 90 коп. судових витрат.

В решті позовних вимог в частині стягнення 618 грн. 07 коп. 5% річних відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення підписано 22.04.2016 року.

Суддя В.М. Грачов