ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.05.16р. Справа № 904/1188/16

За позовом Державного підприємства "Виробниче об'єднання "ПІВДЕННИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД ім. Макарова", м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості у розмірі 200 990,99 грн. за договором про технічне забезпечення електропостачання споживача

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник - дов. № 157/1150 від 30.12.2015р.

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 92/3 від 11.01.2016 р.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Виробниче об'єднання "ПІВДЕННИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД ім. Макарова" звернулось до господарського суду з позовом в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД" суму основного боргу у розмірі 167 600,67 грн., пеню 25 596,38 грн., 3% річних - 2 328,41 грн. інфляційні втрати 5 465,41 грн. за договором про технічне забезпечення електропостачання споживача № 41 від 01.04.2010р.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги наявністю невиконаних Відповідачем грошових зобов'язань за Договором №41 від 01.04.2010р. про технічне забезпечення електропостачання споживача.

Ухвалою суду від 21.03.2016р. розгляд справи відкладений на 11.04.2016р., 11.04.2016р. розгляд справи відкладено на 25.04.2016р.

Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі та надав клопотання про припинення провадження у справі, у зв'язку з тим, що 22.04.2016р. позивачем, відповідачем та ПАТ ДТЕК "ДНІПРООБЛЕНЕРГО" було укладено трьохсторонній договір № 07779-00/35/16, яким фактично розстрочена заборгованість відповідача за договором, що є предметом позову. Відповідач вважає, що станом на 25.04.2016р. відсутній предмет спору (оскільки погашення заборгованості урегульовано вказаним договором № 07779-00/35/16 від 22.04.2016р.), таким чином є підстави для припинення провадження у справі.

У судовому засіданні 25.04.2016р. винесено ухвалу, якою продовжено строк розгляду справи до 11.05.2016р. та оголошено перерву до 10.05.2016р.

Відповідач надав до суду клопотання від 27.04.2016р., в якому повідомив, що ним відповідно до умов договору № 07779-00/35/16 від 22.04.2016р. сплачено суму боргу у розмірі 205 197,08 грн. (на підтвердження чого надав платіжне доручення № 422 від 25.04.2016р. на суму 205 197,06 грн.) та, відповідно, відповідачем погашено позовні вимоги в частині основного боргу.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу сторонами не подавалось.

В судовому засіданні 10.05.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

Між Державним підприємством "Виробниче об'єднання "ПІВДЕННИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД ім. Макарова" (далі позивач, Власник мереж) та Публічним акціонерним товариством "ДНІПРОВСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД" (далі відповідач, Споживач) був укладений договір №41 від 01.12.2009р. від 01.04.2010р. про технічне забезпечення електропостачання споживача (далі - Договір), відповідно до умов якого Власник мереж забезпечує технічну можливість передачі електричної енергії Споживачу в обсягах згідно з договором про постачання або куплю-продаж електричної енергії, з показниками допустимих відхилень від стандартних умов надання обсягу електричної енергії та рівня дозволеної потужності за класами напруги, а Споживач дотримується встановленого режиму споживання електричної енергії та своєчасно сплачує за отримані послуги, визначені п. 4.1 цього Договору (п. 1.1 Договору).

Пунктом 1.3. Договору встановлено, що приєднана потужність електроустановок Споживача 33 192 кВт, дозволена потужність електроустановок Споживача 6000 кВт.

Відповідно до п. 4.1.1 Договору Споживач зобов'язався здійснювати оплату за перетік реактивної електричної енергії на межі балансової належності електропередавальної організації згідно з додатком №5 "Порядок розрахунку за перетікання реактивної електричної енергії".

Згідно з Додатком №5 до договору сторони визначили, що оплата за перетікання реактивної електричної енергії здійснюється Споживачем на підставі розрахункового документу протягом 5 банківських днів.

У платіжному дорученні або реєстрі централізованої оплати у графі призначення платежу споживач після слів «за перетікання реактивної електроенергії», повинен зазначити таку інформацію:

- період за який проводиться розрахунок;

- № рахунку на сплату за спожиту електроенергію;

- № особового рахунку;

- дата складання та № договору про постачання електричної енергії;

- сума податку на додану вартість.

У разі, коли платіжним документ не має зазначеної вище інформації чи якоїсь її частини, або наведена інформація не відповідає даним особового рахунку, або період за який здійснюється оплата не відповідає стану за цей вид товарної продукції, власник мереж самостійно виконує корегування наданої інформації.

Аналогічні вимоги щодо оплати споживачем послуг з перетікання реактивної електричної енергії на адресу енергопостачальної організації містяться у п. 6.4 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ України від 31.07.1996р. №28.

Відповідно до п. 5.1.1. Договору споживач має право на отримання електричної енергії, якісні характеристики якої зазначені в договорі відповідно до державних стандартів.

Пунктом 10.7. Договору встановлено, що цей договір укладається на строк до 31.12.2010р., набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд. Договорі може бути розірваний і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку визначеному законодавством України.

На виконання умов договору Позивачем з квітня 2015р. по серпень 2015 р. було передано Відповідачеві електричну енергію на суму 167 600,67 грн., що підтверджується Актами приймання передачі електричної енергії (а.с. 27-31).

Позивачем відповідачеві виставлені рахунки на оплату (а.с. 32-34), отримання яких підтверджується підписом повноважного представника відповідача в реєстрах (а.с. 37-39).

Відповідач за електроенергію не розрахувався, у звязку з чим у нього виникла заборгованість у сумі 167 600,67 грн., що і стало причиною спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Правовідносини сторін регулюються Законом України "Про електроенергетику", Правилами користування електричною енергією, затвердженими Постановою НКРЕ України від 31.07.1996р. №28, а також загальними нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивачем на адресу відповідача направлялись претензії: № 157/п-42 від 21.07.2015р. та № 157/п52 від 28.09.2015р., з вимогою оплатити суму боргу (а.с. 4-41, 43-44).

Направлення претензій підтверджується описами вкладення до цінного листа (а.с. 42, 45).

Відповідач відповіді на претензії не надав, суму боргу не оплатив.

В ході розгляду справи відповідачем надано докази оплати основної суми боргу у розмірі 167 600,67 грн. що підтверджується платіжним дорученням № 422 від 25.04.2016р. на суму 205 197,06 грн. (а.с. 79), на підставі чого відповідач просить припинити провадження у справі в цій частині.

Позивач проти клопотання відповідача не заперечив.

Відповідно до п.4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

На підставі викладеного, в частині стягнення 167 600,67 грн. суми основного боргу провадження у справі підлягає припиненню по п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 25 596,38 грн., 3 % річних 2 328,41 грн. за період з 20.05.2015р. по 31.12.2015р. та інфляційні втрати 5 464,53 грн. за період з травня 2015р. по грудень 2015р.

Відповідно до абзацу 2 п. 8.2. Договору у разі внесення платежів, передбачених п. 4.1. цього договору з порушенням термінів споживач сплачує власнику мережі пеню в розмірі 0,1 % за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається в розрахунковому документі окремим рядком.

Положеннями ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Розрахунок пені перевірено судом, він відповідає обставинам справи та приписам діючого законодавства, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 25 596,38 грн. за період з 20.05.2015р. по 31.12.2015р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

3% за період з 20.05.2015р. по 31.12.2015р., що підлягають до стягнення становлять 2 243,05 грн.

В частині 3% річних у сумі 85,36 грн. слід відмовити.

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Згідно Рекомендацій ВСУ від 03.04.97р. № 62-97р. відносно порядку застосування індексів інфляції „при розгляді судових справ при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; отже умовно слід рахувати, що сума, яка підлягає стягненню з 1 по15 числа місяця, індексується за цей період, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Із змісту листа Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997 року Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ випливає, що розраховані Міністерством статистики України індекси інфляції застосовуються помісячно, при чому, якщо за період в індексованому місяці набирається не менше п'ятнадцяти днів.

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період червень грудень 2015 р. становлять 4 333,24 грн.

В частині стягнення інфляційних втрат у сумі 1 132,29 грн. слід відмовити.

Отже, з врахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з стягненням з відповідача на користь позивача суми пені - 25 596,38 грн., інфляційних втрат - 4 333,24 грн., 3% річних 2 243,05 грн.

В частині стягнення 167 600,67 грн. основного боргу провадження у справі підлягає припиненню.

В частині 3% річних у сумі 85,36 грн. та інфляційних втрат у сумі 1 132,29 грн. слід відмовити.

Судові витрати у справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 49 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 43, 44, 49, 75, п.1-1 ст. 80, ст.ст. 82-85, 87, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський машинобудівний завод" (49055, м. Дніпропетровськ, вул. Будівельників, 34, ) на користь Державного підприємства "Виробниче об'єднання "ПІВДЕННИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД ім. Макарова" (49047, м. Дніпропетровськ, вул. Криворізька, 1, ) суму пені 25 596,38 грн. (двадцять п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто шість грн. 38 коп.), 3% річних 2 243,05 грн. (дві тисячі двісті сорок три грн. 05 коп.), інфляційні втрати 4 333,24 грн. (чотири тисячі триста тридцять три грн. 24 коп.); судові витрати - 2 996, 60 грн. (дві тисячі дев'ятсот дев'яносто шість грн. 60 коп.), про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 167 600,67 грн. основного боргу провадження у справі - припинити.

В частині 3% річних у сумі 85,36 грн. та інфляційних втрат у сумі 1 132,29 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 12.05.2016р.

Суддя ОСОБА_3