ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 р. Справа № 917/292/16

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, 10031, м. Житомир, вул. Щорса, 135

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", 37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Будька, 47

про стягнення заборгованості у сумі 23 811,00 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_2

Після виходу з нарадчої кімнати судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України та повідомлено дату складання повного тексту рішення.

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення 23811,00 грн. заборгованості за договором про перевезення вантажів № 1304-15-2 від 13.04.2015 р.

Представник позивача в засідання суду не з'явився (його явка визнавалася необов'язковою), в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні усно проти задоволення позовних вимог заперечував.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив:

13 квітня 2015 року між сторонами було укладено Договір № 1304-15-2 про перевезення вантажів терміном дії до 31.12.2015 р. (далі - Договір, копія а.с. - 9-12), згідно якого, замовник (відповідач) доручає, а позивач як перевізник на умовах даного Договору власними (орендованими, іншими) транспортними засобами, за відповідну плату здійснює перевезення визначеного товаротранспортними накладними Вантажу з визначеного відповідачем місця завантаження до пункту розвантаження (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору кожне конкретне перевезення оформлюється шляхом надання перевізнику Заявки з боку замовника по формі, визначеній у додатку № 2 до Договору. У свою чергу підтвердженням факту надання послуг відповідно до п. 2.4 Договору є оригінал товарно-транспортної накладної з відмітками вантажовідправника, вантажоодержувача і перевізника, а також підписаний сторонами акт приймання-передачі наданих послуг.

За приписами п. 5.1 Договору розрахунки за транспортні послуги, що виконуються, здійснюються шляхом перерахування замовником грошових коштів на поточний рахунок перевізника після 10-ти банківських днів з моменту підписання замовником ОСОБА_2 приймання-передачі наданих послуг та отримання Замовником документів згідно п. 5.2 даного Договору. Підставою для розрахунків за Договором є: рахунок перевізника з додатком про розрахунок вартості перевезення, підписаний сторонами ОСОБА_2 приймання-передачі наданих послуг, оригінали товарно-транспортних накладних з відмітками вантажовідправника, вантажоодержувача, водія Перевізника (п. 5.2 Договору).

Даний договір діє до 31.12.2015 р. і набуває чинності з моменту його підписання Сторонами (п. 9.1 Договору).

Як зазначає позивач, всього за 2015 рік за заявками відповідача було здійснено 20 виїздів автотранспорту позивача для перевезення вантажів відповідно до умов Договору. Відповідно до підписаних сторонами актів приймання-передачі наданих послуг загальна вартість наданих позивачем відповідачу транспортних послуг за цей період склала 162 204,50 грн. При чому жодних претензій з боку відповідача щодо якості і своєчасності наданих позивачем транспортних послуг на адресу останнього не надходило.

Як зазначає позивач, в порушення умов Договору, відповідач за надані послуги розрахувався лише частково, а саме на суму 138393,50 грн. Таким чином, за даними позивача, на час розгляду справи, за відповідачем рахується заборгованість за надані послуги перед позивачем на суму 23 811,00 грн. Зокрема, з боку відповідача залишаються неоплаченими транспортні послуги, які підтверджуються наступними актами наданих послуг: ОСОБА_2 № СМ-0000061 від 29.07.2015 р на суму 10395,00 грн (з яких не оплачено 7911,00 грн); ОСОБА_2 № СМ-0000063 від 05.08.2015 р. на суму 10956,00 грн; ОСОБА_2 № СМ-0000064 від 06.08.2015 р. на суму 4950,00 грн. (копія ОСОБА_2, товаро-транспортних накладних та відповідних рахунків-фактур в матеріалах справи, а.с. - 14-22).

Як свідчать матеріали справи, з метою погашення вказаної суми заборгованості позивачем було відправлено на адресу відповідача претензію від 20.01.2016 p., що підтверджується поштовою квитанцією № 273 від 20.01.2016 p., а також акт звірки взаємних розрахунків за 2015 рік, що підтверджується поштовою квитанцією № 528 від 30.01.2016 р. Однак, позивач зазначає, що на даний час з боку відповідача жодної відповіді на вказані листи позивачу не надходило, направлений відповідачу акт звірки залишається не підписаним, заборгованість непогашеною.

Таким чином, позивач вважаючи свої права порушеними звернувся до суду з даною позовною заявою та просить стягнути з відповідача 23811,00 грн. заборгованості.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору транспортного експедирування, за яким в силу ч. 1 ст. 929 ЦК України, одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Статтею 931 ЦК України встановлено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Сторони погодили розмір плати за перевезення вантажу у Протоколі погодження вартості перевезення, який є Додатком №1 до Договору перевезення вантажів №1304-15-2 від 13.04.2015 р. і невід'ємною частиною вказаного Договору (копія, а.с - 13).

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

На підставі матеріалів справи, поданих сторонами доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в сумі 23811,00 грн. є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами (договір про перевезення вантажів, ОСОБА_2 приймання-передачі виконаних робіт, Протокол погодження вартості перевезення, рахунки на оплату та товаротранспортні накладні) та підлягають задоволенню. Дані обставини відповідачем не спростовані.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає відшкодуванню йому за рахунок відповідача відповідно до приписів ст.49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (37300, Полтавська область, м.Гадяч, вул.Будька, 47, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (10031, м.Житомир, вул.Щорса, 135, ІПН НОМЕР_1) 23811,00 грн. основного боргу та 1378,00 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.04.2016р

Суддя Н.Г. Гетя