ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 травня 2016 р. Справа № 903/1327/15

Господарський суд Волинської області, розглянувши матеріали по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 підприємства теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго", Волинська обл., м. Володимир-Волинський

про стягнення 2 008 874,65грн.

Головуючий суддя Бондарєв С.В.

Судді Костюк С.В.

ОСОБА_2

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3-дов. №14-10 від 14.01.2015р.

від відповідача: ОСОБА_4- дов. №222 від 04.05.2016р.

Суть спору: Позивач- Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"- звернувся до господарського суду з позовом до відповідача- Володимир-Волинського підприємства теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго"- про стягнення 2 008 874,65грн., в т.ч. 638 535,15грн.-пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання по оплаті отриманого природного газу за період з 14.02.2013р. по 13.07.2014р. (по кожному місяцю поставки окремо) згідно п. 7.2. договору №13/2658-ТЕ-2 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р., 256 994,50грн.-3% річних за період з 14.02.2013р. по 14.10.2014р. (по кожному місяцю поставки окремо) та 1 113 345,00грн.-суми індексу інфляції за період з квітня 2013р. по вересень 2014р. (включно) (по кожному місяцю поставки окремо) згідно ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по оплаті отриманого природного газу, у встановлені договором №13/2658-ТЕ-2 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р. строки.

Ухвалою суду від 25.12.2015р. порушено провадження по справі та призначено її до розгляду на 27.01.2016р. на 12:00год.

22.01.2016р. через відділ документального забезпечення та контролю - канцелярію суду від відповідача надійшов до суду відзив №16 від 21.01.2016р. (вх.№01-54/567/16 від 22.01.2016р.), в якому він позов заперечив, вказавши, що заборгованість відповідача за договором №13/2658-ТЕ-2 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р. виникла як різниця в тарифах на теплову енергію, що постачалася населенню, внаслідок невідповідності фактичної вартості теплової енергії тарифам, затвердженим відповідним органом місцевого самоврядування.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. №30 між учасниками взаєморозрахунків, до яких належить також ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та Володимир-Волинське підприємство теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго", 30 вересня 2014 року було укладено договір №494/30 про організацію взаєморозрахунків, предметом якого (п. 1) є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст.16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції.

Пунктами 2-9 зазначеного договору встановлено, що сторони (Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області - сторона перша, Департамент фінансів Волинської обласної державної адміністрації - сторона друга, Фінансове управління виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради - сторона третя, Володимир-Волинське підприємство теплових мереж "Володимир-Водинськтеплокомуненерго" сторона четверта та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" - сторона п'ята) погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами договору.

Передбачено, що казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з п. 2 ст.16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", стороні першій у сумі 6 684 570,00 грн. на підставі рішення Міністерства фінансів України.

Сторона перша перераховує на рахунок сторони другої кошти у сумі 6 684 570,00 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

Сторона друга перераховує на рахунок сторони третьої кошти у сумі 6 684 570,00 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

Сторона третя перераховує на рахунок сторони четвертої кошти у сумі 6 684 570, 00 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

Сторона четверта перераховує на рахунок сторони останньої кошти у сумі 6 684 570, 00 грн., у тому числі податок на додану вартість 1 114 095,00 грн., для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 28 грудня 2012 року №13/2658-ТЕ-2 за 2013 рік.

Сторона остання перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобов'язань і проведення розрахунків з постачальником імпортованого природного газу.

Сторони у графі платіжного доручення "Призначення платежу" додатково зазначають "пункт 24 статті 14 та пункт 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", дату і номер договору.

Відповідно до пункту 10 договору №494/30 про організацію взаєморозрахунків договірні сторони зобов'язувались забезпечити подання до територіальних органів Казначейства належним чином оформлених договорів та платіжних документів згідно з Порядком та умовами надання у 2014 році субвенції; не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Повідомив, що 14 жовтня 2014 року на виконання умов договору №494/30 від 30.09.2014р. про організацію взаєморозрахунків сума коштів в розмірі 6 684 570 ,00 грн. була перерахована з рахунку ОСОБА_1 підприємства теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго" на рахунок ПАТ "НАК "Нафтогаз України" згідно платіжного доручення №70 від 14.10.2014р. в якості оплати за спожитий природний газ, отриманий за договором №13/2658-ТЕ-2 від 28.12.2012р. У графі "Призначення платежу" платіжного доручення платником зазначено: "п. 24 ст. 14 та п. 2 ст.16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" договір від 30.09.2014р. №494/30. Погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 28.12.2012р. №13/2658-ТЕ-2 за 2013р. в т.ч. ПДВ 1 114 095,00 грн.".

Пунктом 15 договору №494/30 про організацію взаєморозрахунків від 30.09.2014р. сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмету договору.

За таких обставин вважає, що ОСОБА_1 підприємством теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго" було вжито усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання грошового зобов'язання в частині погашення заборгованості перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за спожитий у відповідності до договору №13/2658-ТЕ-2 від 28.12.2012р. впродовж 2013 року природний газ, яка виникла внаслідок невідповідності фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Вказав, що підприємство теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго" не могло самостійно впливати на своєчасність розрахунків за природний газ, у зв'язку з чим вина підприємства у простроченні платежів за договором №13/2658-ТЕ-2 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р. відсутня, а отже і відсутній склад правопорушення, що згідно ст. 217 ГК України та ст. 614 ЦК України позбавляє ПАТ "НАК "Нафтогаз України" права застосовувати до боржника заходи відповідальності, передбачені п. 7.2. договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Долучив до матеріалів справи копії витягу з протоколу засідання територіальної комісії з погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу області №2 від 19.03.2014р., договору про організацію взаєморозрахунків №494/30 від 30.09.2014р., платіжного доручення про погашення заборгованості за спожитий природний газ №70 від 14.10.2014р.

Представник позивача в судовому засіданні 27.01.2016р. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити останні в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві.

Крім того, звернувся до суду з клопотанням б/н від 27.01.2016р. (вх.№01-54/714/16 від 27.01.2016р.), яким долучив до матеріалів справи копії виписок про надходження коштів від ОСОБА_1 підприємства теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго" та реєстр прийнятих платежів.

Водночас, просив суд відкласти розгляд справи для надання йому можливості ознайомитись з відзивом відповідача та надати письмові пояснення по суті відзиву.

Представники відповідача в судовому засіданні 27.01.2016р. позов заперечили, з підстав, викладених у відзиві.

Ухвалою суду від 27.01.2016р. розгляд справи відкладався згідно ст. 77 ГПК України з метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин по справі, зважаючи на необхідність витребування додаткових доказів по справі.

Представник позивача в судовому засіданні 17.02.2016р. та в поясненнях б/н від 17.02.2016р. (вх.№01-54/1348/16 від 17.02.2016р.) позовні вимоги підтримав та просив задовольнити останні в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 17.02.2016р. не з'явився.

Ухвалою суду від 17.02.2016р. розгляд справи відкладався згідно ст. 77 ГПК України з метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин по справі, зважаючи на неявку відповідача в судове засідання, неподання ним витребуваних судом доказів та необхідність витребування додаткових доказів по справі.

Відповідач вимоги ухвали суду від 17.02.2016р. щодо надання додаткових письмових пояснень та доказів по справі не виконав. В судовому засіданні 23.02.2016р. директор ОСОБА_1 підприємства теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго" ОСОБА_5 невиконання вимог ухвали суду пояснив хворобою його та юриста.

Крім того, зазначив, що на виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій", між сторонами були підписані договори, які оформлені спільними протокольними рішеннями на організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання. Було додатково перераховано в погашення заборгованості 1 462 927,60грн. Крім того, за рахунок власних коштів відповідачем було проведено оплату на загальну суму 857 623,85грн. Однак первинних доказів суду не надав.

Вказав, що акти приймання-передачі природного газу, спожитого в січні, лютому та березні 2013р. підписані лише 27.05.2013р.

Представник позивача в судовому засіданні 23.02.2016р. звернувся до суду з клопотанням б/н від 23.02.2016р. (вх.№01-66/21/16 від 23.02.2016р.), в якому просив суд продовжити термін розгляду спору та відкласти розгляд справи згідно ст.ст. 69, 77 ГПК України, у зв'язку з необхідністю представлення суду додаткових доказів та пояснень по справі.

Відповідач в судовому засіданні 23.02.2016р. дане клопотання підтримав.

Ухвалою суду від 23.02.2016р. зважаючи на необхідність витребування додаткових доказів по справі, як винятковий випадок, продовжено термін розгляду справи за клопотанням сторін від 23.02.2016р. до 09.03.2016р., розгляд справи відкладено згідно ст.ст. 69, 77 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні 09.03.2016р. вказав на те, що надати витребувані ухвалою суду докази в дане судове засідання не представляється за можливе.

Водночас, подав клопотання б/н (вх.№01-54/1923/16 від 09.03.2016р.) про призначення розгляду справи в колегіальному складі суду, в якому, у звязку з складністю справи та з метою об'єктивного, неупередженого її вирішення, просив суд призначити колегіальний розгляд справи, яке судом задоволено.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.03.2016р. вказав на те, що у зв'язку з тривалим перебуванням на лікарняному представника відповідача, надати витребувані ухвалою суду докази в дане судове засідання не представляється за можливе.

Водночас, підтримав, подане позивачем в судовому засіданні клопотання б/н (вх.№01-54/1923/16 від 09.03.2016р.) про призначення розгляду справи в колегіальному складі суду.

Ухвалою суду від 09.03.2016р. призначено розгляд справи №903/1327/15 у колегіальному складі суду.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів господарського суду Волинської області від 09.03.2016р. справу №903/1327/15 розподілено розглядати у складі головуючого судді Бондарєва С.В. та суддів Пахолюк В.А., Костюк С.В.

Ухвалою суду від 09.03.2016р. розгляд справи відкладався згідно ст. 77 ГПК України з метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин по справі, зважаючи на невиконання сторонами вимог суду та необхідність витребування додаткових доказів по справі.

Позивач в судове засідання 06.04.2016р. не з'явився, вимог суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду спору повідомлявся належним чином (примірник ухвали від 09.03.2016р. направлявся на адресу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", зазначену у витязі з ЄДР та позовній заяві: м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6 рекомендованою кореспонденцією та до суду без вручення адресату повернутий не був), що стверджується витягом зі списку рекомендованої кореспонденції господарського суду Волинської області від 10.03.2016р.

Крім того, як вбачається з сайту відстеження пересилання поштових відправлень УДППЗ "Укрпошта" відправлення за номером 620 вручене за довіреністю 14.03.2016р.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.04.2016р. та в клопотанні б/н від 06.04.2016р. (вх.№01-54/3131/16 від 06.04.2016р.) просив суд відкласти розгляд справи згідно ст. 77 ГПК України, у зв'язку з неможливістю з поважних причин представити суду витребувані докази, а також контррозрахунок, штрафних санкцій, 3% річних, суми індексу інфляції за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р. №13/2658-ТЕ-2 та неявкою представника позивача в судове засідання.

Ухвалою суду від 06.04.2016р. розгляд справи відкладався згідно ст. 77 ГПК України з метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин по справі, зважаючи на неявку представника позивача в судове засідання, невиконання сторонами вимог суду та необхідність витребування додаткових доказів по справі.

Крім того, зобов'язано сторін представити суду: позивача-додаткові письмові пояснення та докази з врахуванням пояснень відповідача в судовому засіданні, укладення додаткових договорів (оформлених спільними протокольними рішеннями на організацію взаєморозрахунків) щодо погашення суми боргу, проведення оплати на їх виконання; пояснення та докази щодо того, яка сума була сплачена відповідачем за рахунок власних коштів до укладення вказаних договорів, але з порушенням строків оплати, які визначені умовами договору №13/2658-ТЕ-2; підстави нарахування пені на строки, зазначені в позові без врахування укладених договорів про організацію взаєморозрахунків; представити договори, які оформлені протокольними рішеннями та докази оплати за ними; здійснити перерахунок нарахувань пені, 3% річних, суми індексу інфляції з врахуванням укладеного договору, проплат (з врахуванням призначення платежу в платіжних дорученнях та дня оплати); представити розрахунок нарахувань пені, 3% річних, суми індексу інфляції на суму заборгованості, яка була сплачена відповідачем за рахунок власних коштів до моменту укладення договору про взаєморозрахунки; відповідача-письмові пояснення по суті позовних вимог з врахуванням пояснень представника позивача, в т.ч. пояснень від 17.02.2016р.; первинні докази проплати; додаткові пояснення та докази щодо дотримання відповідачем порядку та строків проведення взаєморозрахунків згідно з укладеним договором про організацію взаєморозрахунків; статут; письмові пояснення та докази щодо укладення між сторонами договорів, які оформлені спільними протокольними рішеннями на організацію взаєморозрахунків; договори, платіжні доручення по оплаті; пояснення та докази щодо проведення оплати заборгованості по договору №13/2658-ТЕ-2; представити суду контррозрахунок пені, 3% річних, суми індексу інфляції; первинні докази щодо щомісячних обсягів споживання природного газу.

28.04.2016р. через відділ документального забезпечення та контролю - канцелярію суду від відповідача надійшло до суду клопотання №218 від 28.04.2016р. (вх.№01-65/89/16 від 28.04.2016р.), в якому він просив суд зменшити розмір пені на 60%, вказавши, що на його думку, позивач невірно провів розрахунки, а саме в розрахунку невірно зазначені періоди прострочення, оскільки розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу. Проте, відповідно до пункту 6.1 договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа наступного за місяцем поставки газу. Таким чином, останнім днем оплати є 13 число місяця наступного за місяцем поставки газу. Наведене підтверджується постановою пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. №14, а саме п. 1.9, згідно якої день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

По-друге, до уваги слід взяти тільки нарахування штрафних санкцій, 3 % річних та інфляційних нарахувань за період з 14.02.2013р. по 04.03.2014р. Відповідно до договору купівлі-продажу природного газу №13/2658- ТЕ-2 від 28.12.2012р. ОСОБА_1 підприємством теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго" було спожито 6878,339 тис.м.куб. газу на загальну суму 9 005 121,45 грн.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. №30 "Про порядок та умови надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування", 19.03.2014р. відповідно до протоколу засідання територіальної комісії з погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу області Волинської обласної державної адміністрації № 2 від 19.03.2014р. узгоджено та затверджено обсяг заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що надана населенню ОСОБА_1 підприємством теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго" за 2013р. в сумі 6 684 570 грн.

Таким чином, нарахування штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань слід нараховувати на суму 2 320 551, 45 грн. (9 005 121, 45 - 6 684 570 = 2 320 551, 45).

Дану суму заборгованості підприємством погашено повністю станом на 04.03.2014р. Тому, інші періоди зазначені у розрахунку позивача, слід не включати у розрахунок.

Крім цього, просив суд також звернути особливу увагу на фінансовий стан підприємства.

Володимир-Волинське підприємство теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго" на даний час знаходиться в дуже важкому фінансовому становищі. Тариф для населення відшкодовує витрати підприємства лише на 59,5%. Підприємство не має інших джерел доходу за рахунок яких можна було б сплатити штрафні санкції за порушення договірних зобов'язань. Згідно звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід), підприємство у 2015р. отримало збитків на суму 1 100 тис. грн.

В правове обгрунтування даного клопотання посилався на ст. 233 ГК України.

Долучив до матеріалів справи розрахунок (контррозрахунок, який не підписано) боргу, пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за договором від 28.12.2012р. №13/2658-ТЕ-2, дані про тарифи на послуги теплопостачання по ОСОБА_1 підприємству теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго" станом на 01.01.2014р. та копію звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2015 рік.

В судовому засіданні 05.05.2016р. та в поясненнях б/н від 29.04.2016р. (вх.№01-54/4066/16 від 05.05.2016р.) представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити останні в повному обсязі, вказавши, що сума боргу, що сплачена відповідачем самостійно становить 2 320 550,45грн.

14.10.2014р. відповідачем здійснено остаточний розрахунок за природний газ, отриманий ним за договором від 28.12.2012р. №13/2658-ТЕ-2, шляхом перерахування на рахунок позивача коштів у сумі 6 684 570,00грн., отриманих ним згідно з договором про організацію взаєморозрахунків №494/30 від 30.09.2014р.

Зазначив, що здійснені позивачем та додані до позовної заяви розрахунки відповідають вимогам чинного законодавства України, умовам укладеного між сторонами договору та обставинам справи.

Відповідно до п. 6.1. договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа наступного за місяцем поставки газу, а тому розрахунки пені, 3% річних та інфляційних нарахувань здійснені з моменту початку прострочення.

Вказав, що посилання відповідача на те, що акти приймання-передачі природного газу за січень - березень 2013 року містять дату "27 травня 2013 року" не свідчить про неправильність здійснених нарахувань та про перенесення строку остаточного розрахунку, оскільки, згідно з п. 3.4. договору, саме на відповідача покладено обов'язок щодо своєчасного складання та направлення продавцеві (позивач по справі) двох примірників акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість.

Тобто, фактичний обсяг спожитого газу відомий відповідачу вже на кінець місяця поставки, і стає відомим позивачу лише з даних, що надіслані відповідачем у вигляді актів.

Отже, про обсяг поставленого у відповідний період природного газу та про вартість останнього відповідачу було відомо вже в останній день відповідних місяців, а тому відправлення та підписання акту приймання-передачі природного газу із значним запізненням не звільняє відповідача від відповідальності за несвоєчасно проведений розрахунок.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.05.2016р. позов заперечив, з підстав викладених ним раніше у відзиві, запереченнях та клопотаннях.

Крім того, звернувся до суду з заявою б/н від 05.05.2016р. (вх.№01-54/4073/16 від 05.05.2016р.), в якій просив суд долучити до матеріалів справи контррозрахунок боргу, пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за договором від 28.12.2012р. №13/2658-ТЕ-2, підписаний директором та головним бухгалтером, уточнені дані про тарифи на послуги теплопостачання по ОСОБА_1 підприємству теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго" станом на 01.01.2014р., копію звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2015 рік та опис вкладення у цінний лист від 29.04.2016р. з квитанцією від 29.04.2016р. №5150.

Господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, визнавши зібрані по справі матеріали достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами згідно зі ст.75 ГПК України та дослідивши матеріали справи, -

встановив:

28 грудня 2012р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець), в особі директора Департаменту реалізації газу ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності від 07.11.2012р. №14-477 та ОСОБА_1 підприємством теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго" (покупець), в особі директора ОСОБА_5, що діє на підставі статуту, було укладено договір купівлі-продажу природного газу №13/2658-ТЕ-2 (а.с. 12-17) згідно з умовами котрого ПАТ "НАК "Нафтогаз України" було взято на себе зобов'язання щодо передачі у власність Покупця у 2013 році природного газу, ввезеного на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), а Володимир-Волинське ПТМ "Володимир-Волинськтеплокомуненерго", в свою чергу, зобов'язання щодо прийняття природного газу та проведення його оплати у визначеному договором порядку.

Згідно п.п. 2.1.-2.3. даного договору продавець передає покупцю з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. природний газ в обсязі до 7646 тис. куб.м., в тому числі по місяцях кварталів. Обсяги газу, що планується передати за цим договором можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку. Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +/- 5% (плюс/мінус 5 відсотків) від узгодженого сторонами згідно з п. 2.1. цього договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу. Добовий розподіл планового обсягу продажу газу здійснюється рівномірно, виходячи з середньодобового обсягу передачі газу. За розрахункову одиницю переданого газу приймається один кубічний метр приведений до стандартних умов.

Згідно п.п. 3.3.-3.4. договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцю підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірника акту приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцю та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Розділом 5 даного договору сторони визначили ціну газу, а саме ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).Ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 1 091, 00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу 1 091, 00 грн., крім того ПДВ 20% - 218, 20 грн., всього з ПДВ 1 309, 20 грн. (одна тисяча триста девять грн.. 20 коп.). У разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обовязковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію. Реалізація газу покупцю за зазначеною у п.5.2. ціною здійснюється при умові наявності відповідної ліцензії на виробництво (постачання) теплової енергії (у випадках передбачених чинним законодавством України) та затверджених тарифів на відпуск теплової енергії. Загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 8 341 786, 00 грн., крім того ПДВ 1 668 357, 20 грн., разом з ПДВ 10 010 143, 20 (десять мільйонів десять тисяч сто сорок три грн. 20 коп.).

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. При невиконанні покупцем вимог, передбачених у п.6.1. цього договору, продавець має право обмежити передачу газу покупцеві або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому договору. В платіжних дорученнях покупець повинен обовязково зазначити номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, з який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором. У разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати неустойки сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного покупцем у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, повязані з одержанням виконання; у другу чергу погашається неустойка; у третю чергу погашається основна сума боргу. У випадку відсутності простроченої заборгованості та заборгованості зі сплати неустойки за цим договором сума, яка була сплачена покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахований місяць, повинна зараховуватись продавцем як авансовий платіж на наступний розрахунковий місяць. Звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу покупцем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою. (розділ 6 договору).

Згідно п.п. 7.1.-7.2. договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором. У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У відповідності до п. 9.3. договору купівлі-продажу строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у т.ч. щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Відповідно до п. 11.1. цього договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Даний договір підписано сторонами, підписи скріплені печатками продавця та покупця.

В додатковій угоді №1 від 14.10.2013р. до договору купівлі-продажу природного газу №13/2658-ТЕ-2 від 28.12.2012р. сторони погодили викласти п. 4.1. договору в редакції, згідно якої кількість газу, яка передається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця. (а.с. 18).

Додатковою угодою №2 від 27.10.2014р. до договору купівлі-продажу природного газу №13/2658-ТЕ-2 від 28.12.2012р. сторони доповнили пункт 6.3. статті 6 "Порядок та умови проведення розрахунків" абзацом в наступній редакції: "6.3. У разі сплати боргу по неустойці, інфляційним нарахуванням, процентам річних та судовому збору, за даним договором, покупець повинен обов'язково зазначити це в платіжному дорученні" та в п. 2 додаткової угоди №2 виклали банківські реквізити продавця, зазначені в статті 12 "ОСОБА_4 та реквізити сторін", у наступній редакції: "Рахунок із спеціальним режимом використання для оплати основної суми боргу:2921 АТ "Ощадбанк", м. Київ, код банку 300465. Поточний рахунок для оплати неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних та судового збору:1 АТ "Ощадбанк", м. Київ, код банку 300465". (а.с. 19).

Дані угоди підписані сторонами, підписи скріплені їх печатками.

На виконання умов договору про закупівлю природного газу №13/2658-ТЕ-2 від 28.12.2012р. продавець поставив покупцю, а покупець прийняв природний газ в обсязі 6 878,339 тис.куб.м. на загальну суму 9 005 121,45 грн., що стверджується актами приймання-передачі природного газу від 27.05.2013р. на суму 1 915 502,30грн., від 27.05.2013р. на суму 1 358 909,02грн., від 27.05.2013р. на суму 1 704 736,82грн., від 27.05.2013р. на суму 638 162,99грн., від 31.05.2013р. на суму 39 908,34грн., від 30.06.2013р. на суму 86 942,67грн., від 31.07.2013р. на суму 56 638,61грн., від 31.08.2013р. на суму 79 688,39грн., від 30.09.2013р. на суму 109 963,64грн., від 31.10.2013р. на суму 495 358,08грн., від 30.11.2013р. на суму 1 048 034,24грн., від 31.12.2013р. на суму 1 471 276,35грн. (а.с. 20-31).

Таким чином, позивач виконав умови спірного договору та передав відповідачу природний газ на загальну суму 9 005 121,45 грн. обсягом в 6 878,339 тис.куб.м. природного газу.

Пунктом 6.1. даного договору сторони обумовили порядок розрахунків, а саме оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" від 25.07.2012 №705 "гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є НАК "Нафтогаз України".

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.655 ЦК України).

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

В силу статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач, в свою чергу, свої зобов'язання за договором про закупівлю природного газу не виконав належним чином, за поставлений природний газ розрахувався невчасно, чим порушив умови п. 6.1 договору.

Водночас, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 30.09.2014р. між Головним управлінням Державної Казначейської служби України у Волинській області (сторона-1), Департаментом фінансів Волинської обласної державної адміністрації (сторона-2), Фінансовим управлінням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради (сторона-3), ОСОБА_1 підприємством теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго" (сторона-4) та Публічним акціонерним товариством "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (сторона-5) підписано п'ятисторонній договір №494/30 про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах, згідно з п. 1 якого предметом договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п.24 ст.14 та п.2 ст.16 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. №30.

У відповідності до п.п. 2-9 договру №494/30 від 30.09.2014р. сторони погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами договору. Казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з п. 2 ст. 16 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2014 рік", стороні першій в сумі 6 684 570,00грн. на підставі рішення Мінфіну. Сторона перша перераховує на рахунок сторони другої кошти у сумі 6 684 570,00грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню. Сторона друга перераховує на рахунок сторони третьої кошти у сумі 6 684 570,00грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню. Сторона третя перераховує на рахунок сторони четвертої кошти у сумі 6 684 570,00грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню. Сторона четверта перераховує на рахунок сторони останньої кошти у сумі 6 684 570,00грн., у тому числі податок на додану вартість 1 114 095,00грн., для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором № 13/2658-ТЕ-2 від 28.12.2012р. за 2013 рік. Сторона остання перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених від державної гарантії, сплату податкових зобов'язань і проведення розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу. Сторони у графі платіжного доручення "Призначення платежу" додатково зазначають "пункт 24 статті 14 та пункт 2 статті 16 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2014 рік", а також дату та номер договору.

За змістом пп.2 п.10 та п.11 договору №494/30 від 30.09.2014р. сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору. Сторони несуть відповідальність за невиконання своїх зобов'язань за договором відповідно до законодавства.

Відповідно до п.15 договору №494/30 від 30.09.2014р., сторони обумовили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Згідно із п.13 та п.14 договору про організацію взаєморозрахунків, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором. Договір є дійсним у разі проведення відповідного фінансування.

Даний договір підписано усіма сторонами, підписи скріплено відтиском їх печатки. (а.с. 56-59).

14.10.2014р. відповідачем сплачено на рахунок позивача суму коштів у розмірі 6 684 570,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №70 від 14.10.2014р. з призначенням платежу "Пункт 24 статті 14 та пункт 2 статті 16 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2014 рік", договір від 30.09.2014р. №494/30. Погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2013 рік згідно з договором №13/2658-ТЕ-2 від 28.12.2012 р., в т.ч. ПДВ 1114095,00грн." (а.с. 60) та випискою з банківського рахунку від 14.10.2014р. (а.с. 89).

На думку суду, уклавши згаданий вище договір про організацію взаєморозрахунків, сторони змінили порядок та строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений за договором купівлі-продажу №13/2658-ТЕ-2 від 28.12.2012р. При цьому, для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання у вигляді пені чи, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата за природний газ була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, відповідно до змісту якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

В судовому засіданні встановлено, що на виконання умов наведеного вище договору по організацію взаєморозрахунків 14.10.2014р. відповідачем сплачено на рахунок позивача суму коштів у розмірі 6 684 570,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №70 від 14.10.2014р. з призначенням платежу "Пункт 24 статті 14 та пункт 2 статті 16 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2014 рік", договір від 30.09.2014р. №494/30. Погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2013 рік згідно з договором №13/2658-ТЕ-2 від 28.12.2012 р., в т.ч. ПДВ 1114095,00грн." (а.с. 60) та випискою з банківського рахунку від 14.10.2014р. (а.с. 89).

Присутні в судовому засіданні повноважні представники сторін підтвердили факт сплати відповідачем та зарахування позивачем встановленої договором про організацію взаєморозрахунків №494/30 від 30.09.2014р. суми в розмірі 6 684 570,00грн. в рахунок погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2013 рік згідно з договором №13/2658-ТЕ-2 від 28.12.2012 р.

Таким чином, відповідач свої зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу №13/2658-ТЕ-2 від 28.12.2012р. по сплаті коштів в загальній сумі 6 684 570,00грн. виконав в порядку та строки, визначені умовами п. 7 договору про організацію взаєморозрахунків від 30.09.2014р. №494/30.

За даних обставин, суд прийшов до висновку, що підстави для застосування до відповідача пені та передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідків порушення грошового зобов'язання, зокрема, за зобов'язаннями на суму 6 684 570,00грн. заборгованості відсутні.

Судом враховано, що даної правової позиції дотримується Верховний суд України, зокрема, у постановах №14/099 від 23.09.2014 р. у справі 5011-35/1271-2012, №14/108 від 30.09.2014 р. у справі № 5011-35/1534-2012-42/553-2012, №3-23гс15 від 25.03.2015 р. у справі №921/1265/13 та №3-883гс15 від 07.10.2015 р. у справі №921/406/14.

Разом з тим, правовий аналіз норм чинного законодавства та умов договору №494/30 від 30.09.2014р. про організацію взаєморозрахунків, свідчить про те, що уклавши вказаний договір, сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків виключно в частині заборгованості за природний газ в сумі 6 684 570,00грн.

В судовому засіданні встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечено повноважним представником відповідача, що решта оплати вартості поставленого позивачем за період з січня місяця 2013 р. по лютий місяць (частково) 2013 р. за договором №13/2658-ТЕ-2 від 28.12.2012 р. купівлі-продажу природного газу на суму 2 320 551,45грн., відповідачем здійснено власними коштами, а це усі платежі здійснені відповідачем по цьому договору до 14.10.2013р. При цьому, ці кошти, внесені з прострочкою за поставлений протягом січня місяця 2013 р. по лютий місяць (частково) 2013 р. природний газ.

Наведене свідчить про порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної оплати вартості отриманого на підставі договору №13/2658-ТЕ-2 від 28.12.2012 р. купівлі-продажу природного газу.

В силу приписів ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

За даних обставин, суд, розмежувавши розмір основного боргу, прийшов до висновку, що нарахування позивачем за поставлений протягом 2013 р. природний газ пені, 3% річних та інфляційних втрат на суми заборгованості, сплачені відповідачем за рахунок власних коштів з прострочкою платежів, є правомірним.

Дана правова позиція відображена і у постанові Вищого господарського суду України від 15.12.2015р. у справі №921/114/15-г.

Поряд із цим, в п.1.12 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 р., вказано, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Крім того, в п. 1.9 згаданої постанови Пленум Вищого господарського суду України, вказав, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Згідно зі ст.ст.610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 7.3. цього договору передбачено, що у разі порушення покупцем умов п. 4.1. цього договору, покупець зобов'язується сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно ст.ст.230-232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу приписів ст. ст. 32, 33 ГПК України, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до положень статті 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З метою забезпечення всебічного, обєктивного розгляду справи, ухвалами від 27.01.2016 р., від 17.02.2016 р. від 23.02.2016 р., від 09.03.2016р. та від 06.04.2016р. суд зобов'язував позивача надати, зокрема, письмовий документально-обґрунтований розрахунок заявленої до стягнення суми пені нарахованої на суму основного боргу, з посиланням на конкретні банківські виписки/платіжні доручення, договори про організації взаєморозрахунків.

Однак, позивачем вимог ухвал суду не виконано, витребовуваних документів не надано.

З огляду на наведене, враховуючи вихідні дані з розрахунку позивача, погодження представника відповідача із відображеними у ньому відомостями щодо дат та сум здійснених оплат, суд, за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", з врахуванням вартості поставленого природного газу, передбаченого умовами договору терміну здійснення розрахунків, а також здійснених відповідачем оплат, провів перерахунок заявленої до стягнення суми пені.

Згідно проведеного судом перерахунку, правомірною та такою, що підлягає до задоволення є вимога позивача в частині стягнення з відповідача пені із врахуванням дат проплат та періодів прострочення в сумі 221 319,79грн., з розрахунку на суму боргу в розмірі 1 915 502,30грн. за період з 14.02.2013р. по 28.02.2013р., на суму боргу в розмірі 1 815 502,30грн. (з врахуванням часткової проплати 01.03.2013р. в розмірі 100 000,00грн.) за період з 01.03.2013р. по 05.05.2013р., на суму боргу в розмірі 1 740 898,30грн. (з врахуванням часткової проплати 06.03.2013р. в розмірі 74 604,00грн.) за період з 06.03.2013р. по 28.07.2013р., на суму боргу в розмірі 1 041 177,61грн. (з врахуванням часткової проплати 29.07.2013р. в розмірі 699 720,69грн.) за період з 29.07.2013р. по 13.08.2013р. та на суму боргу в розмірі 1 358 909,02грн. за період з 14.03.2013р. по 13.09.2013р. (проведені судом розрахунки знаходяться в матеріалах справи).

Водночас, відповідач просить зменшити розмір нарахованої до стягнення пені на 60%.

За приписом п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Судом враховано те, що розрахунки за отриманий газ відповідачем повністю проведені, періоди прострочення платежів є незначними, крім пені за прострочку виконання грошових зобовязань, нараховано інфляційні та відсотки річних, що в загальній сумі становить 90 253,02грн., які підлягають до стягнення з відповідача. При зменшенні суми пені, суд враховує тяжкий фінансовий стан ОСОБА_2 - Волинського ПТМ "ОСОБА_2 Волинськтеплокомуненерго".

Вищий господарський суд України в п.2.4 розяснення №02-5/293 від 20.04.1994 р., вказав, що застосовуючи приписи п.3 ст. 83 ГПК України щодо зменшення пені суд повинен обєктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобовязань, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення у виконанні зобовязання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Отже, надавши належну правову оцінку усім наявним у матеріалах справи документам та доводам сторін, враховуючи те, що заборгованість за спожитий природний газ виникла у відповідача внаслідок невідповідності фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, взявши до уваги майновий стан сторін, особливий статус відповідача, відсутність доказів щодо спричинення збитків компанії відповідним простроченням чи настання негативних наслідків, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені на 60% та стягнення її в сумі 88 527,92грн.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищий господарський суд України у п.п. 1.3, 4.1 постанови пленуму від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначив, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", і ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Окрім того, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013р., інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожний період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В листі №62-97р. від 03.04.1997 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" Верховний Суд України зазначив, що розрахунок суми боргу з врахуванням індексу інфляції здійснюється шляхом множення суми заборгованості (на момент її виникнення) на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума, яка внесена з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, якщо сума внесена з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, якщо з 16 по 31 день місяця, інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

З метою забезпечення всебічного, об'єктивного розгляду справи, ухвалами від 27.01.2016 р., від 17.02.2016 р. від 23.02.2016 р., від 09.03.2016р. та від 06.04.2016р. суд зобов'язував позивача надати, зокрема, письмовий документально-обґрунтований розрахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму основного боргу, з посиланням на конкретні банківські виписки/платіжні доручення, договори про організації взаєморозрахунків.

Однак, позивачем вимог ухвал суду не виконано, витребовуваних документів не надано.

З огляду на наведене, враховуючи вихідні дані з розрахунку позивача, погодження представника відповідача із відображеними у ньому відомостями щодо дат та сум здійснених оплат, суд, за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", з врахуванням вартості поставленого природного газу, передбаченого умовами договору терміну здійснення розрахунків, а також здійснених відповідачем оплат, провів перерахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних нарахувань.

Згідно проведеного судом перерахунку, правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 73 941,36грн. за періоди з 14.02.2013р. по 20.02.2014р. (з врахуванням проплат) та з 14.03.2013р. по 03.03.2014р. (з врахуванням проплати) та інфляційних нарахувань в сумі 16 311,66грн. за період з квітня 2013р. по лютий 2014р. (проведені судом розрахунки знаходяться в матеріалах справи).

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі N 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі N 6-38цс11).

З врахуванням наведеного суд задовольняє позов частково в сумі 178 780,94грн., з яких 88 527,92грн.-пені, 73 941,36грн.-3% річних, 16 311,66грн.-суми індексу інфляції.

Посилання відповідача на те, що акти приймання-передачі природного газу за січень - березень 2013 року містять дату "27 травня 2013 року" свідчать про неправильність здійснених нарахувань та про перенесення строку остаточного розрахунку є безпідставним та не може бути взяте судом до уваги, оскільки, згідно з п. 3.4. договору, саме на відповідача покладено обов'язок щодо своєчасного складання та направлення продавцеві (позивач по справі) двох примірників акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість.

Тобто, фактичний обсяг спожитого газу відомий відповідачу вже на кінець місяця поставки, і стає відомим позивачу лише з даних, що надіслані відповідачем у вигляді актів.

Отже, про обсяг поставленого у відповідний період природного газу та про вартість останнього відповідачу було відомо вже в останній день відповідних місяців, а тому відправлення та підписання акту приймання-передачі природного газу із значним запізненням не звільняє відповідача від відповідальності за несвоєчасно проведений розрахунок.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 4 673,59грн. (пропорційно сумі задоволених вимог) слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 11, 202-205, 525, 526, 530, 549, 551, 610-612, 625, 626, 629 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 175, 230-232 ГК України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго" (Волинська обл., м. Володимир-Волинський, вул. Сагайдачного, 19, код 05384488)

на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6 , код 20077720)

178 780,94грн., в т.ч. 88 527,92грн.-пені, 73 941,36грн.-3% річних, 16 311,66грн.-суми індексу інфляції та 4 673,59грн.-витрат по сплаті судового збору.

3. В стягненні 1 830 093,71грн., в т.ч. 550 007,23грн.-пені, 183 053,14грн.-3% річних та 1 097 033,34грн.- суми індексу інфляції відмовити.

Повний текст рішення складено

10.05.2016

Головуючий суддя С.В. Бондарєв

Судді С.В. Костюк

ОСОБА_2