ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" квітня 2016 р.Справа № 916/472/16

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Зайцев Ю.О.

при секретарі судового засідання Андрущенко С.В.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 на підставі довіреності № б/н від 25.02.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2 на підставі довіреності № б/н від 30.12.2015р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „МОНОПАК до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства „ОДЕСАКОНДИТЕР про стягнення заборгованості в сумі 199 254,03 грн.,

ВСТАНОВИВ:

СУТЬ СПОРУ: 29.02.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю „МОНОПАК звернулося до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Одесакондитер" заборгованості у сумі 228 642,23 грн., з яких 217 718,70 грн. основного боргу, 8 078,27 грн. інфляції та 2 845,26грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що 02.06.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „МОНОПАК та ОСОБА_3 акціонерним товариством "Одесакондитер" був укладений договір поставки 13/10, за яким у відповідача утворилась заборгованість.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.03.2016р. було порушено провадження у справі № 916/472/16 із призначенням її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні 23.03.2016р. представником позивача було надано заяву про уточнення та зменшення сум позовних вимог, відповідно до якої, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Одесакондитер" заборгованості у сумі 206 851,09 грн., з яких 199 718,70 грн. основного боргу, 5 759,83 грн. інфляції та 3 372,56 грн. 3% річних.

В судовому засіданні 11.04.2016р. представником відповідача було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач не заперечує проти наявності заборгованості, однак просить суд у звязку із погашенням вказаної заборгованості припинити провадження у справі в частині стягнення 23 000,00 грн. основного боргу та розстрочити виконання рішення на 9 місяців рівними частками з моменту ухвалення рішення.

В судовому засіданні 23.03.2016р. представником позивача було надано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Одесакондитер" заборгованості у сумі 199 254,03 грн., з яких 187 718,70 грн. основного боргу, 7 776,18 грн. інфляції та 3 759,16 грн. 3% річних.

25.04.2016р. у судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення, суд встановив:

02.06.2014 року між ТОВ «МОНОПАК» (надалі - постачальник) та ЗАТ «ОДЕСАКОНДИТЕР» (надалі - покупець) укладено договір поставки №13/10 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов'язався поставити та передати покупцю пакувальні матеріали (надалі - Товар), а покупець зобов'язався прийняти та сплатити за Товар.

Відповідно до п. 2.2 Договору, вартість, обсяги та строки поставки партій Товару зизначаютьея сторонами в Специфікаціях, які складаються у письмовому вигляді та є невід'ємною частиною Договору.

Згідно п. п. 3.1, 3.2, 3.2.1, 3.2.2 Оплата за кожну партію Товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Оплата здійснюється згідно рахунку та накладної за фактично поставлену партію Товару наступним чином:

30% - передоплата з моменту підписання Специфікації

70% - не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з моменту доставки на склад Покупця та підписання накладних на відвантаження Товару.

Відповідно до п. 5.1. Договору, базові умови поставки узгодженої партії товару - СРТ у відповідності з правилами "ІНКОТЕРМС - 2010р.".

На виконання умов Договору, відповідно до специфікацій до Договору: № 14 від 20.07,2014 року, та видаткових накладних: №РН-0000329 від 29.07.15р.; №РН-0000372 від 27.08.15р. продавцем було передано у власність покупця товар на загальну суму 308 967,50грн.

Відповідно до умов Договору покупець повинен був сплатити грошові кошти за товар на протязі 30 календарних днів з дати поставки кожної конкретної погодженої в специфікації партії товару. Однак поставлений Товар не був оплачений у відповідний строк по видаткових накладних: №РН-0000329 від 29.07.15р. починаючи з 28 серпня 2015р.; №РН-0000372 від 27.08.15р. починаючи з 26 вересня 2015р.

В порушення умов договору, оплата за поставлений товар була проведена покупцем частково.

Продавцем 09.12.2015 року було направлено на адресу покупця претензію №1 від 09.12.2015р. з вимогою добровільно сплатити заборгованість протягом трьох робочих днів з дня отримання претензії та підписати і направити на адресу продавця акт звірки взаємних розрахунків.

Проте, відповіді на вказану претензію продавцю надано не було.

З наведених підстав, позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою та уточненнями до неї, відповідно до якої, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Одесакондитер" заборгованості у сумі 199 254,03 грн., з яких 187 718,70 грн. основного боргу, 7 776,18 грн. інфляції та 3 759,16грн. 3% річних.

Відповідач надав відзив на позов, відповідно до якого, просить суд у звязку із погашенням частини основної заборгованості припинити провадження у справі в частині стягнення 23 000,00 грн. основного боргу та розстрочити виконання рішення на 9 місяців рівними частками з моменту ухвалення рішення.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що 02.06.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки №13/10, відповідно до умов якого, позивач зобовязався передати у власність відповідача товар, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити товар відповідно до умов договору.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. 712 ЦК України).

На виконання умов Договору та відповідно до специфікацій до Договору: № 14 від 20.07.2014р., продавцем було передано у власність покупця товар на загальну суму 308 967,50грн.

Поставка товару підтверджується видатковими накладними №РН-0000329 від 29.07.15р., №РН-0000372 від 27.08.15р. та довіреностями серії ААА №450053 від 24.07.2015р. та серії АА №450089 від 26.08.2015р.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач визнає вимогу позивача частково оскільки ним було частково сплачено заборгованість до подачі позову.

Позивачем з урахуванням вказаної оплати було зменшено позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості та останній просить суд стягнути з відповідача 187 718,70грн.

Таким чином, враховуючи вищезазначене перевіривши розрахунок суми основного боргу приведений позивачем, відповідачем в порушення вищезазначених приписів чинного законодавства України та договору - зобовязання щодо оплати решти вартості отриманого від позивача товару - не виконані, внаслідок чого за відповідачем утворилася стійка заборгованість, яка підтверджується матеріалами справи, у звязку із чим господарський суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 187 718,70грн.

У звязку із неналежним та несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором позивач нарахував відповідачу 7 776,18 грн. інфляції та 3 759,16 грн. 3% річних.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні збитки є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України. Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат в розмірі 7 776,18грн. та 3% річних в розмірі 3 759,16 грн., суд встановив, що позовні вимоги в цій частині відповідають вимогам чинного законодавства, їх розрахунок здійснений позивачем належним чином, у звязку з чим підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Решту доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обґрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Рішення прийнято на підставі наданих сторонами доказів, оскільки згідно із ст.33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона: повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; самостійно визначити і надати суду ті докази на підтвердження своїх доводів, які вважає необхідними, належними і достатніми. Докази витребуються судом у ході розгляду справи лише у разі подання відповідного клопотання - на суд не покладено обов'язку вказувати стороні, які докази вона повинна подати на підтвердження свої вимог чи заперечень, або проводити розшук тих чи інших доказів з власної ініціативи.

За при приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому суд приймає до уваги строк розгляду справи, достатність часу у будь-якої із сторін для надання доказів на підтвердження власних доводів, для спростування обставин чи доводів протилежної сторони та для подання суду клопотання про витребування таких доказів у інших осіб.

Відповідно до ст.44, 49 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача у справі.

Керуючись ст.ст. 32,33,34,38,43,44,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „МОНОПАК до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства „ОДЕСАКОНДИТЕР про стягнення заборгованості в сумі 199 254,03 грн. задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства "Одесакондитер" (65007, м. Одеса, 3-й Водопровідний провулок, 9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „МОНОПАК (49124, м. Дніпропетровськ, вул. Лісопаркова, буд.14в; ) 187 718 /сто вісімдесят сім тисяч сімсот вісімнадцять/грн. 70 коп. основного боргу, 7 776 /сім тисяч сімсот сімдесят шість/ грн. 18 коп. інфляційних втрат, 3 759 /три тисячі сімсот пятдесят девять/грн. 16коп. 3% річних та 2 988,81 /дві тисячі девятсот вісімдесят вісім/грн. 81коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Зобовязати Управління Державної казначейської служби України у м. Одеса (, адреса: м. Одеса, вул. Черняхівського, 6) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю „МОНОПАК (49124, м. Дніпропетровськ, вул. Лісопаркова, буд.14в; ) надлишково сплачений судовий збір за платіжним дорученням №3935 від 03.02.2016р. у сумі 440 /чотириста сорок/ грн. 79 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено та підписано 04 травня 2016 р.

Суддя Ю.О. Зайцев