РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2016Справа №910/27747/15

За позовом Комунального підприємства «Київпастранс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ Аутдор»

про стягнення 1487247,42 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: Козачук Н.Ю. (представник за довіреністю);

від відповідача: Сидорова І.М. (представник за довіреністю);

Васильєв В.А. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

КП «Київпастранс» звернулось до суду з позовом до ТОВ «СВ Аутдор» про стягнення заборгованості в розмірі 1487247,42 грн. за надані послуги з розміщення рекламних матеріалів за період з вересня по грудень 2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачем у період з вересня по грудень 2012 року включно, відповідно до умов укладеного між сторонами договору №14/17-3 від 03.03.2005, надано послуги з розміщення рекламного матеріалу на загальну суму 1736767,26 грн., що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг. Проте відповідач, всупереч умов укладеного між сторонами договору відмовився підписати надані акти приймання-передачі наданих послуг та сплатити їх у повному обсязі, сплативши вказані послуги частково, в сумі 249519,84 грн., внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 1487247,42 грн., яку позивач просить стягнути.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, додатково пояснив, що вартість наданих за умовами договору послуг, визначається в калькуляції, яка складається на підставі встановлених розмірів плати, відповідно до розпорядження КМДА №2377 від 29.12.2004 «Про впорядкування розміщення реклами на транспорті комунальної власності м. Києва». У зв'язку з видачею КМДА Розпорядження від 21.05.2012 №838 «Про питання визначення розміру плати за розміщення реклами в м. Києві», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.06.2012, позивачем, у відповідності до умов п.7.10 укладеного договору повідомлено відповідача про видачу вказаного розпорядження та направлено проект додаткової угоди, щодо перерахунку розміру плати за розміщення реклами, проте відповідачем вказану додаткову угоду підписано не було. Позивач вказує, що Розпорядження КМДА №838 від 21.05.2012, яким встановлено нові тарифи на розміщення реклами, є обов'язковим для сторін, навіть у випадку не підписання сторонами додаткової угоди щодо встановлення нових тарифів на розміщення реклами. Також, згідно зазначеного розпорядження при розрахунку вартості розміщення реклами на транспорті, зокрема перетяжках над вулицею, обрахунок проводиться, виходячи з площі рекламного поля, а не площі рекламної конструкції. Так, у випадку якщо рекламна конструкція дозволяє розміщення двох рекламних полів, при розрахунку береться площа вказаних рекламних полів. Оскільки рекламні конструкції відповідача дозволяють розміщення рекламних полів з обох сторін розтяжок, позивачем проведено перерахунок вартості послуг з розміщення реклами за тарифами, встановленими Розпорядженням №838 від 21.05.2012 та виходячи з площі рекламного поля, яка може бути використана відповідачем на кожній рекламній конструкції.

Крім того, позивач вказує, що оскільки відповідачем здійснено часткову оплату наданих послуг, такі дії свідчать про визнання відповідачем вартості та кількості наданих послуг. Також, представник позивача просить визнати поважною причину пропуску позовної давності, оскільки перша позовна заява, подана позивачем в межах строку позовної давності помилково була повернута судом без розгляду. Представник позивача також зазначив, що оскільки умовами договору передбачено, що оплата здійснюється на підставі актів прийняття-здачі послуг, які складаються до 10 числа місяця наступного за той за який проводиться оплата, строк оплати наданих послуг настав після складання такого акту, тобто у наступному за розрахунковим.

На підставі викладеного просить задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечував, вказавши, що між сторонами було укладено зазначений договір, відповідно до умов якого позивач надавав відповідачу послуги з розміщення реклами. При цьому відповідачем здійснювалась оплата наданих послуг у повному обсязі, у розмірі, погодженому сторонами умовами укладеного договору. Відповідач сплатив вартість послуг за вересень-грудень 2012 року згідно власних розрахунків , виходячи з тарифів та розміру рекламних конструкцій, визначених договором та додатками до договору. Підстав для сплати за надані послуги за тарифами, встановленими Розпорядженням №838 від 21.05.2012 немає, оскільки позивач всупереч умов п.3.5 договору не повідомив відповідача про зміну розмірів плати. Також відповідач вказав, що позивач безпідставно здійснив розрахунок, виходячи з площі рекламної конструкції 10 кв.м, в той час як погоджена площа рекламних конструкцій становить 5 кв.м за одиницю і не змінювалась. Вважає, що такі дії позивача є зміною умов договору в односторонньому порядку, що суперечить вимогам ст..651 ЦК України. Додатково представник відповідача зазначив, що оскільки умовами договору передбачена сплата за надані послуги до 10 числа поточного місяця, та враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 23.10.2015, позивачем пропущено строк позовної давності щодо платежів за вересень та жовтень 2012 року. Просив застосувати позовну давність до вказаної заборгованості.

Крім того, відповідач вказав, що позовна заява підписана не уповноваженою особою - в.о. генерального директора ОСОБА_4, тоді як керівником позивача є ОСОБА_5, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Положеннями ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 03.03.2005 між КП «Київпастранс» (підприємство) та ТОВ «СВ Аутдор» (агентство) укладено договір № 14/17-3, за змістом п. 1 якого підприємство надає агентству послуги, зокрема погоджує документацію, необхідну для розміщення рекламних конструкцій, надає інформацію про місця для розташування рекламних конструкцій, надає у тимчасове користування місця реклами для розміщення рекламних конструкцій на опорах контактної мережі, які належать підприємству на правах господарського відання, а агентство сплачує за вказані послуги в розмірі, зазначеному в договорі.

Пунктом 3.1 Договору погоджено, що вартість надання послуг по розміщенню рекламного матеріалу визначається у калькуляції, яка є невід'ємною частиною договору та складається підприємством на підставі встановлених розмірів плати за надання послуг по розміщенню реклами Головним управлінням транспорту, зв'язку та інформатизації та Головним управлінням з питань цінової політики відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29.12.2004 р. №2377.

За змістом п. 3.2 Договору агентство щомісяця перераховує на розрахунковий рахунок дирекції по будівництву об'єктів наземного пасажирського транспорту КП «Київпастранс» за надання послуг за розміщення реклами, яка визначена калькуляцією за кожну рекламну конструкцію по факту її розміщення.

Відповідно до п. 3.4 Договору перерахування цих сум здійснюється щомісячно до 10 числа поточного місяця, при наявності акта виконаних робіт та виставленого рахунку-фактури.

Згідно з п. 3.5 Договору в разі прийняття Київською міськдержадміністрацією рішення щодо зміни розмірів плати на надання послуг по розміщенню реклами матеріалу на майні КП «Київпастранс» розрахунки проводяться відповідно до прийнятих рішень, про що підприємство письмово повідомляє агентство.

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що підприємство надає агентству відповідні бухгалтерські документи щодо користування місцями реклами (акти наданих послуг, податкові накладні) не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Строк дії договору, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою №9 від 19.03.2010, сторони встановили до 18.03.2015 (п.5.1).

Сторонами укладались додаткові угоди, якими встановлювались розмір плати за надані послуги та порядок оплати наданих послуг.

Останньою додатковою угодою №10 від 01.04.2010 сторони відповідно до розпорядження КМДА від 15.10.2008 №1427 «Про затвердження порядку визначення розміру плати за розміщення реклами на транспорті комунальної власності м. Києва» встановили з 01.04.2010 щомісячну базову плату за спеціальну рекламну конструкцію на поперечинах між опорами освітлення та контактної мережі 63 грн за 1 кв.м з врахуванням плати за технічне обслуговування опори контактної мережі.

Розділ 3 п.3.2 договору викладено в новій редакції, згідно якої агентство з 01.05.2010 щомісяця перераховує на рахунок позивача плату за надання послуг по розміщенню реклами, яка визначена калькуляцією за кожну рекламну конструкцію по факту її розміщення.

Судом встановлено, що сторонами договір виконувався, позивачем надавались послуги, обумовлені умовами договору, відповідачем вказані послуги оплачувались у розмірі, визначеному умовами договору та додатковими угодами.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача, позивачем надавались відповідачу послуги з розміщення реклами у вересні-грудні 2012 року, що підтверджується актами здачі-прийняття виконаних робіт за розміщення реклами на контактній мережі за вересень на суму 374180,04 грн., за жовтень на суму 361912,50 грн., за листопад на суму 361912,50 грн. та за грудень 430200 грн., а також за розміщення реклами на лайтпостерах за вересень на суму 3991,68 грн., за жовтень на суму 3991,68 грн., за листопад на суму 3991,68 грн. та за грудень на суму 3991,68 грн.

Також, позивачем, 31.12.2012 складено акти коригування здачі-прийняття виконаних робіт за вересень 2012 року №448/14 на суму 56019,54 грн., за жовтень 2012 року №449/15 на суму 68287,50 грн., та за листопад 2012 року №450/16 на суму 68287,50 грн. Проведення вказаного коригування також підтверджується наданими розрахунками коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних.

Разом з тим відповідачем за вказаний період було сплачено за надані послуги 61695,96 грн. за вересень, 62607,96 грн. за жовтень, 62607,96 грн. за листопад та 62607,96 грн. за грудень 2012 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та не заперечується сторонами.

Вимогами п. 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 р. за №2067 передбачено, що плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою).

21.05.2012 виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) видано розпорядження №838, яке зареєстроване в Головному управлінні юстиції у місті Києві 12.06.2012 р. №40/957 «Про питання визначення розміру плати за розміщення реклами в місті Києві», пунктом 1 якого затверджено Порядок визначення розміру плати за тимчасове користування місцями для розташування рекламних засобів зовнішньої реклами, які перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, зокрема, повноваження з управління якими здійснюють районні в місті Києві державні адміністрації, за розміщення реклами на транспорті комунальної власності міста Києва, а також за розміщення реклами в ліфтах жилих будинків комунальної власності міста Києва (далі - Порядок).

Додатками 3 та 4 Порядку встановлено базові тарифи, що відповідають видам рекламних засобів/рекламоносіїв, які розміщуються на території та зовнішній і внутрішній поверхнях вагонів метрополітену, а також базові тарифи, що відповідають видам рекламних засобів, які розміщуються на території та зовнішніх і внутрішніх поверхнях транспортних засобів підприємств транспорту загального користування комунальної власності міста Києва.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, у відповідності до п.3.5 договору, листом від 17.09.2012 №14/01/06-263 повідомлено про прийняття вказаного розпорядження та надано проект додаткової угоди щодо перерахунку розміру плати за розміщення реклами на транспорті. Про отримання вказаного листа відповідачем свідчить відмітка отримав та підпис уповноваженої особи відповідача.

Судом встановлено, що розрахунок плати за надання послуг з розміщення реклами за період з вересня по грудень 2012 року здійснено позивачем, виходячи з базового тарифу у розмірі 75 грн. за 1 кв.м площі на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації №838 від 21.05.2012.

Таким чином, враховуючи, що умовами укладеного договору сторони передбачили проведення перерахування плати за надані послуги у разі прийняття КМДА рішень щодо зміни розмірів плати за розміщення рекламного матеріалу, а також направлення позивачем відповідного листа відповідачу, розрахунок плати за надання послуг, позивачем проведено відповідно до положень Розпорядження КМДА №838 від 21.05.2012 правомірно.

Крім того, оскільки Розпорядження КМДА від 21.05.2012 № 838 є нормативно-правовим актом, зареєстрованим в ГУ юстиції України у м. Києві 12.06.2012 № 40/957, тому як нормативно-правовий акт є доведеним до відома Відповідача з часу його опублікування в газеті «Херщатик», 31.08.2012 у випуску № 119. А відтак, відсутність наступного внесення змін у Договір у зв'язку зі зміною розміру оплати на підставі вказаної постанови КМДА (на відсутність укладення таких змін посилається Відповідач) не є відкладальною умовою щодо виконання обов'язку з внесення оплати по Договору на підставі діючих тарифів.

Також, як вбачається з пояснень представника позивача та розрахунків заборгованості, позивачем проводились нарахування за надані послуги з розміщення рекламних матеріалів, виходячи з площі рекламних полів, а не з площі рекламних конструкцій.

Відповідно до умов договору №14/17-3 від 03.03.2005 рекламна конструкція - це спеціальна рекламна конструкція на поперечинах між опорами освітлення та контактної мережі.

Згідно Концепції розвитку зовнішньої реклами в місті Києві, затвердженої Рішенням Київської міської ради 26.01.2012 № 20/7357 транспарант-перетяжка є рекламним засобом, що розміщується між опорами (власними опорами, мачтами-опорами міського освітлення, опорами контактної мережі), між опорою та фасадом або між фасадами будинків (будівель), споруд. Складається з пристрою кріплення, пристрою натягу та рекламного поля.

Пунктом 42 додатку №1 до Розпорядження КМДА №838 від 21.05.2012 встановлено базовий тариф за розміщення реклами на транспаранті-перетяжці над вулицею, який становить 74 грн. за 1 кв.м площі рекламного засобу.

Таким чином, при визначенні плати за надання послуг з розміщення реклами на розтяжках-транспарантах, розрахунок проводиться, відповідно до площі рекламних полів, а не площі рекламних конструкцій.

Вказане також підтверджується інформацією, викладеною у листі Управління з питань реклами КМДА №066-6666/ГУ від 27.10.2012.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивачем правомірно нараховано плату за розміщення реклами, виходячи з площі рекламного поля, а не рекламної конструкції.

Посилання відповідача на Погодження на розміщення реклами на транспорті комунальної власності м. Києва, якими визначено площі рекламних конструкцій у розмірі 5 кв.м не спростовують доводів позивача, оскільки вказані рекламні конструкції дозволяють двостороннє розміщення рекламних площ, що відображено у наданих позивачем розрахунках заборгованості.

Отже, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором в частині оплати наданих послуг за період з вересня по грудень 2012 року утворилась заборгованість в розмірі 1487246,46 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийняття послуг та розрахунками заборгованості позивача.

Розрахунок заборгованості судом перевірено та визнано обґрунтованим і арифметично правильним; її розмір є доведеним залученими позивачем до справи вищеописаними доказами, а також відсутністю їх належного та обґрунтованого спростування з боку Відповідача. Вказані розрахунки заборгованості містять інформацію щодо кількості встановлених рекламних конструкцій, кількості рекламних площ, перелік вулиць, на яких розміщені вказані конструкції із зазначенням зони та коефіцієнтів, а також кількості двосторонніх конструкцій.

Згідно із ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Умовами пункту 2.3 договору сторони передбачили, що агентство щомісячно, до 5-го числа поточного місяця вносить плату за користування місцями реклами відповідно до укладених додаткових угод. Пунктом 3.4 договору передбачено внесення плати за надання послуг за розміщення реклами щомісячно, до 10-го числа поточного місяця, при наявності акта виконаних робіт та виставленого рахунку-фактури.

Разом з тим, умовами п.2.1 Договору встановлено обов'язок позивача надати агентству акти наданих послуг не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Також, сторони, у додатковій угоді №10 до Договору визначили, що агентство з 01.05.2010 щомісяця перераховує на рахунок КП «Київпастранс» плату за надання послуг з розміщення реклами за кожну рекламну конструкцію по факту її розміщення.

Отже, враховуючи обов'язок складання позивачем акту наданих послуг, який є підставою для оплати послуг з розміщення реклами до 10 числа місяця наступного за розрахунковим, а також оплату наданих послуг з розміщення реклами по факту її розміщення, суд приходить до висновку про те, що строк оплати наданих послуг з розміщення реклами у вересні 2012 року настав 10.10.2012, а у жовтні 2012 - 10.11.2012.

Як вбачається з відтиску штампу на поштовому конверті, позивач звернувся до суду з позовом 23.10.2015, тобто після спливу позовної давності в частині стягнення заборгованості за надані у вересні 2012 року послуги.

Згідно із ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 5 вказаної статті передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач вказує, що первісну позовну заяву ним було подано до суду і межах строку позовної давності, проте така позовна заява була повернута у зв'язку з допущеними технічними недоліками під час її складання.

Суд відзначає, що первісним зверненням до суду не відбулося переривання перебігу позовної давності з огляду на пункт 4.4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», яким визначено, що за змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Тому якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 ГПК) або її повернуто (стаття 63 названого Кодексу), то перебіг позовної давності не переривається.

Суд не визнає поважними причини пропуску позивачем строку позовної давності в частині стягнення заборгованості за надані послуги у вересні 2012 року, оскільки первісне звернення з відповідним позовом до суду в межах строку позовної давності залежало виключно від волевиявлення самого позивача, тобто мало суб'єктивний характер, а також дотримання позивачем порядку подання позову до господарського суду. Ухвалу суду про повернення позовної заяви позивачем не оскаржено та не скасовано у встановленому законом порядку.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за вересень 2012 року, а судом не встановлено обставин, передбачених ст. 268 Цивільного кодексу України або іншими законами та відсутні поважні причини його пропуску, у задоволенні позову в частині стягнення основної суми боргу за надані у вересні 2012 року послуги на суму 316475,76 грн. необхідно відмовити.

Доводи позивача щодо вчинення відповідачем дій, які свідчать про визнання відповідачем свого боргу, зокрема часткові оплати наданих у вересні 2012 року послуг, судом до уваги не приймаються, оскільки спір у справі виник щодо обрахування вартості наданих послуг, тоді як факт надання вказаних послуг відповідачем не заперечується. Частковою сплатою вказаних послуг відповідач визнав надання позивачем послуг за договором, проте не погодився з нарахованим позивачем розміром вартості вказаних послуг. Отже, часткова сплата відповідачем наданих послуг не перериває перебіг строку позовної давності.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані у жовтні-грудні 2012 року послуги з розміщення реклами в розмірі 1170770,70 грн.

Посилання відповідача на підписання позовної заяви неуповноваженою особою та наявність підстав для залишення позову без розгляду, судом відхиляються, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву підписано 23.10.2015 виконуючим обов'язки генерального директора ОСОБА_4. При цьому згідно наявного в матеріалах справи Наказу №275-к від 08.10.2015 про відпустку, генеральний директор позивача ОСОБА_5, за погодженням з КМДА відбув у часткову щорічну відпустку з 09.10.2015 по 27.10.2015, на час відпустки виконання обов'язків генерального директора покладено на комерційного директора підприємства ОСОБА_4. Отже ОСОБА_4 мав необхідний обсяг повноважень на підписання вказаної позовної заяви. Крім того, в подальшому, після прийняття судом позовної заяви до розгляду, генеральним директором позивача надано довіреності представнику позивача Козачук Н.Ю. на ведення вказаної справи в суді та на представництво інтересів позивача, чим схвалено підписання та подання вказаного позову до суду.

Згідно зі статтею 33 ГПК України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Витрати зі сплати судового збору, на підставі ст. 49 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ Аутдор» (04050, м. Київ, вул. Тургенєвська, 80-А; ідентифікаційний код 33239190) на користь Комунального підприємства «Київпастранс» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2; ідентифікаційний код 31725 (один мільйон сто сімдесят тисяч сімсот сімдесят) грн. 70 коп. заборгованості та 17561 (сімнадцять тисяч п'ятсот шістдесят одна) грн. 56 коп. витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 26.04.2016

Суддя Я.В. Маринченко