КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2016 р. Справа№ 910/15672/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Ткаченка Б.О.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання: Огірко А.О.

за участю представників:

від позивача: Мельник Т.В. за довіреністю від 22.04.2014;

від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю від 27.06.2014;

Розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи -підприємця ОСОБА_4

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2016

у справі №910/15672/15 (суддя С.О. Турчин)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СУШІ ХАУС УКРАЇНА"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про стягнення 52 525,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2016 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "СУШІ ХАУС УКРАЇНА" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення 52525,50грн задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СУШІ ХАУС УКРАЇНА" 32814,59грн. основного боргу, 7710,88 грн. пені, 12000,00 грн. штрафу.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2016 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів ЧорноїЛ.В. та Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2016 апеляційну скаргу Фізичної особи -підприємця ОСОБА_4 прийнято до провадження, розгляд призначено на 30.03.2016.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 30.03.2016 розгляд справи відкладено на 05.05.2016.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 05.05.2016 у зв'язку з перебуванням суддів Руденко М.А. та Чорної Л.В. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги Макарівської центральної районної лікарні колегію суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Ткаченко Б.О., Жук Г.А.

У судове засідання 05.05.2016 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2016 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2016 без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

03.06.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СУШІ ХАУС УКРАЇНА" (далі - постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі - покупець) укладено договір постачання № 514/2010 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник поставляє та передає у власність покупцю, а покупець вивчивши прайс-лист постачальника, замовляє, приймає у власність та зобов'язується вчасно та повністю оплатити товар, згідно з цим Договором.

Відповідно до п. 2.2 Договору, поставка товару оформлюється видатковою накладною, яка є невід'ємною частиною цього Договору. В накладній зазначаються: дата поставки, асортимент, кількість та ціна товару, а також загальна сума, що підлягає оплаті покупцем за поставлений товар.

Згідно з п. 2.4 Договору, з моменту підписання накладної представниками обох сторін, поставка товару вважається такою, що відбулась належним чином, товар вважається таким, що прийнятий покупцем по якості і кількості, а право власності на товар і ризики випадкового знищення чи випадкового пошкодження товару, такими, що перейшли від постачальника до покупця.

Пунктом 2.11 Договору сторони погодили, що датою поставки товару є дата зазначена в накладній.

Положеннями п. 2.16 Договору встановлено, що приймання товару від постачальника здійснюється особисто покупцем чи уповноваженим приймати товар та підписувати усі документи згідно даного Договору, представником покупця, що вказаний в Додатку № 1 до Договору.

Покупець зобов'язується повністю оплатити загальну суму кожної окремої накладної не пізніше ніж через 7 (сім) календарних днів з моменту поставки товару. Незалежно від призначення платежу покупець у першу чергу оплачує товар, що поставлений йому раніше (товар, поставлений по наступній накладній, оплачується покупцем лише після повної оплати загальної суми вартості товару, поставленого за попередньою накладною) (п. 3.1 Договору).

Відповідно до п. 8.1 Договору, Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2009. Але цей Договір вважається сторонами таким, що продовжений на невизначений строк, якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до дати припинення Договору, не повідомила іншу сторону про своє бажання припинити дію цього Договору.

На виконання умов Договору в період з 18.01.2013 року по 27.02.2013 позивачем було здійснено відповідачу поставку на загальну суму 35198,93грн, що підтверджується видатковими накладними № 100-00438 від 18.01.2013, №100-00515 від 22.01.2013, №100-00692 від 28.01.2013, №100-00861 від 31.01.2013, №100-00939 від 04.02.2013, №100-01301 від 13.02.2013, №100-01387 від 15.02.2013, №100-01406 від 18.02.2013, №100-01537 від 20.02.2013, №100-01622 від 22.02.2013, №100-01655 від 25.02.2013, №10001786 від 27.02.2013, оригінали та належним чином засвідчені копії яких знаходяться у матеріалах справи.

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару за вказаними видатковими накладними виконав частково, сплативши позивачу 2384,34грн.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом просить стягнути з відповідача суму основної заборгованості у розмірі 32814,59грн, а також неустойку за порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначає, що заявок на вказаний позивачем товар не подавалось і з позивачем як з постачальником не погоджувалось. Крім того, уповноваженим представником відповідача на одержання Товару була гр. ОСОБА_7, зразок підпису якої міститься у Додатку № 1 до Договору. Відповідач зазначає, що усі накладні, надані позивачем, підписані різними особами і не містять жодного підпису ОСОБА_7, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов Договору, у період з 18.01.2013 по 27.02.2013 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 35198,93 грн, а відповідач, у свою чергу, прийняв вказану продукцію, що підтверджується видатковими накладними №100-00438 від 18.01.2013, №100-00515 від 22.01.2013, №100-00692 від 28.01.2013, №100-00861 від 31.01.2013, №100-00939 від 04.02.201., № 100-01301 від 13.02.2013, №100-01387 від 15.02.2013, №100-01406 від 18.02.2013, №100-01537 від 20.02.2013, №100-01622 від 22.02.2013, №100-01655 від 25.02.2013, №10001786 від 27.02.2013, оригінали та належним чином засвідчені копії яких знаходяться у матеріалах справи.

При цьому, суд не погоджується з твердженнями відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, з огляду на наступне.

Так, відповідач посилається на те, що позивачем не надані заявки на поставку товару.

Однак, відповідно до п. 2.1 Договору, товар поставляється постачальником відповідно до заявки покупця. Покупець направляє постачальнику заявку за допомогою засобів зв'язку (по телефону, в усній формі або факсом), не пізніше ніж за 2 календарних дні до дати бажаною поставки.

Таким чином, враховуючи положення даного пункту Договору, оформлення письмової заявки покупця не було обов'язковим, а відповідні заявки на поставку товару могли погоджуватися в усній формі, що виключає можливість надання таких заявок до суду.

Щодо твердження відповідача про те, що жодна з накладних не підписана особою, зазначеною у Додатку № 1 до Договору, то суд зазнає наступне.

Згідно з п. 2.16 Договору, приймання товару від постачальника здійснюється особисто покупцем чи уповноваженим приймати товар та підписувати усі документи згідно даного Договору, представником покупця, що вказаний в Додатку № 1 до Договору.

Відповідно до п. 2.17 Договору, у випадку зміни, втрати, одержання покупцем, в порядку, передбаченому законодавством, нових (додаткових) печатки та/або штампу, тощо, або зміни представника покупця на іншу особу, покупець зобов'язаний вчасно повідомити про це постачальника, шляхом підписання додатку № 1 до Договору в новій редакції і подання його постачальнику.

Усі спірні видаткові накладні містять відбиток штампу ідентичний тому, який зазначений у Додатку № 1 до Договору. Матеріали справи не містять та сторонами спору не надано суду доказів втрати/заміни відповідачем штампу, зазначеного у Додатку № 1 до Договору.

Крім того, відповідно до п. 2.18 Договору, покупець гарантує, і підтверджує, що в будь-якому разі накладна, підписана від імені покупця і передана покупцем (безпосередньо або через представників покупця) постачальнику (або представникам постачальника), є накладною, яка підписана належним чином від імені покупця, особою, яка має для цього всі необхідні повноваження. Сторони домовились про те, що обов'язок (і всі ризики, пов'язані з неналежним виконанням цього обов'язку), здійснення контролю за тим, щоб накладна була підписана від імені покупця повноважною особою, покладається на покупця, а постачальник звільняється від обов'язку і необхідності доводити факт підписання накладної від імені покупця уповноваженою особою.

Враховуючи те, що усі спірні накладні містять штам, погоджений сторонами у Додатку № 1 до Договору, а також враховуючи положення п. 2.18 Договору, суд дійшов висновку, що товар є отриманим відповідачем відповідно до видаткових накладних № 100-00438 від 18.01.2013 р., № 100-00515 від 22.01.2013, №100-00692 від 28.01.2013,№100-00861 від 31.01.2013, №100-00939 від 04.02.2013, №100-01301 від 13.02.2013, №100-01387 від 15.02.2013, №100-01406 від 18.02.2013, №100-01537 від 20.02.2013, №100-01622 від 22.02.2013, №100-01655 від 25.02.2013, №10001786 від 27.02.2013 на загальну суму 35198,93 грн.

Частиною 1 статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Покупець зобов'язується повністю оплатити загальну суму кожної окремої накладної не пізніше ніж через 7 (сім) календарних днів з моменту поставки товару. Незалежно від призначення платежу покупець у першу чергу оплачує товар, що поставлений йому раніше (товар, поставлений по наступній накладній, оплачується покупцем лише після повної оплати загальної суми вартості товару, поставленого за попередньою накладною) (п. 3.1 Договору).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 ГК України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач оплату вартості товару, поставленого позивачем за спірними видатковими накладними, здійснив частково на суму 2384,34грн, а тому є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання.

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем вартості поставленої позивачем продукції у розмірі 32814,59грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, невиконане зобов'язання за договором у розмірі 32814,59грн підтверджується матеріалами справи, доказів оплати заборгованості відповідачем не надано, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 32814,59грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 7710,91грн пені та 12000,00грн штрафу.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема сплата неустойки.

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1,3 ст.549 ЦК України).

Згідно з ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 5.2 Договору у випадку порушення покупцем строку оплати товару, постачальник має право стягнути з покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення і до дати повної оплати.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис ч. 6 ст.232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п.2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 №14).

Сторони, реалізуючи при укладенні договору своє законодавчо визначене право забезпечення виконання господарських зобов'язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань, умовами п. 5.2 Договору сторони встановили, що у випадку покупцем строку оплати товару, постачальник має право стягнути з покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення і до дати повної оплати.

Таким чином, в даному випадку, період нарахування пені не обмежується шестимісячним строком, оскільки, пункт 5.2. договору включає в себе строк нарахування, що відповідно до ст. 252 ЦК України визначається в днях - "за кожен день", а також період такого нарахування -"до дати повної оплати ".

Суд, перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, встановив, що останній є невірним. За розрахунком суду, здійсненим відповідно до умов Договору та вимог чинного законодавства по кожній накладній окремо, розмір пені становить 7710,88 грн., а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення 12000,00 грн. штрафу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно з п.5.3 Договору у випадку порушення покупцем строку оплати Товару (п.3.1 цього Договору), більше ніж на 30 календарних днів, постачальник має право стягнути з покупця штраф у розмірі 1000 грн. 00 коп. за кожний випадок відповідного прострочення платежу.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає з закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне врегулювання у договорі.

В даному випадку, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

При цьому, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд України, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України, а одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Зокрема, такий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 27.04.2012 № 3-24гс12, від 09.04.2012 № 3-88гс11.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2016 у справі №910/15672/15.

Керуючись ст. ст 99, 101, 102, 103, 104, 105, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи -підприємця ОСОБА_4 на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2016 у справі №910/15672/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2016 у справі №910/15672/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/15672/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді Б.О. Ткаченко

Г.А. Жук