ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016р. Справа№ 914/4458/15

Господарський суд Львівської області у складі колегії суддів: Петрашко М.М. (головуючий), ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши матеріали справи

за позовом Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, м.Львів

до відповідача ОСОБА_3 автомобільних доріг у Львівській області, м.Львів

про визнання недійсними додаткових угод.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_4 представник (довіреність б/н від 29.01.2016р.);

від відповідача ОСОБА_5 представник (довіреність № 01н-23/18-05 від 05.01.2016р.); ОСОБА_6 представник (довіреність №01н-22/18-05 від 05.01.2016р.).

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Дочірнім підприємством Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України до відповідача ОСОБА_3 автомобільних доріг у Львівській області про визнання недійсними додаткових угод. Зокрема позивач у позовній заяві просить:

- Визнати недійсним з моменту укладення п.1 додаткової угоди №12 від 29.12.2012р. до договору №03-02/12 від 15.02.2012р. на надання послуг (виконання робіт) з поточного (планово-попереджувального) ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного та місцевого значення загального користування Львівської області;

- Визнати недійсним з моменту укладення абзац 3 п.1 додаткової угоди №15 від 30.01.2013р. до договору №03-02/12 від 15.02.2012р. на надання послуг (виконання робіт) з поточного (планово-попереджувального) ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного та місцевого значення загального користування Львівської області.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Представники відповідача проти позову заперечили з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників позивача та відповідача, суд, -

встановив:

15.02.2012р. між ОСОБА_3 автомобільних доріг у Львівській області (надалі замовник) та Дочірнім підприємством Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (надалі підрядник) укладено договір №03-02/12 на надання послуг (виконання робіт) з поточного ремонту (планово-попереджувального) ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного та місцевого значення Львівської області. До вказаного договору було укладено ряд додаткових угод.

Пунктом 1.1. договору передбачено, що підрядник зобовязується у 2012р. надати послуги (виконати роботи) зазначені в технічних вимогах (додаток №1) (код 63.21.2 послуги транспортної інфраструктури для автодорожнього транспорту (поточний (планово-попереджувальний) ремонт та експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування державного та місцевого значення): мережа автомобільних доріг Львівської області державного значення 1043,6 км; місцевого значення 7335,1 км), а замовник прийняти і оплатити такі послуги в межах затверджених бюджетних асигнувань на 2012р. та фактично отриманих державних коштів на поточний (планово-попереджувальний) ремонт та експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування державного та місцевого значення у Львівській області протяжністю 8 378,7 км., в тому числі автомобільних доріг державного значення 1 043,6 км., місцевого значення 7 335,1 км., у відповідності до додатку №2 (акт передачі автомобільних доріг).

Згідно із п.3.1. договору його ціна становить 159 965 000,00 грн., з врахуванням ПДВ 26 660 833,00 грн. (додаток №3), в тому числі сума юридичних та фінансових зобовязань замовника за кошти спецфонду державного бюджету становить 57 915 793,00 грн., з врахуванням ПДВ 9 652 632,17 грн.

Визначення вартості послуг (робіт) здійснюється відповідно до положень ДБН Д.1.1 1-2000 «Правила визначення вартості будівництва», СОУ 45.2-5:2010 «Ресурсні елементні кошторисні норми на ремонтно-будівельні роботи. Автомобільні дороги та мости», СОУ 45.2-1:2011 «Ресурсні елементні кошторисні норми на роботи з експлуатаційного утримання. Автомобільні дороги та мости» .

Відповідно до п.1 укладеної між сторонами 29.12.2012р. додаткової угоди №12 абзац 1 п.3.1. договору викладено в наступній редакції:

«Ціна цього договору становить 83 650 513,00 грн. з врахуванням ПДВ 13 941 752,17 грн., в тому числі сума юридичних та фінансових зобовязань замовника за кошти спецфонду державного бюджету становить 83 650 513,00 грн. з врахуванням ПДВ 13 941 752,17 грн.

Обсяг наданих послуг (робіт) за рахунок коштів спецфонду державного бюджету КЕКВ 1171 у 2012р. становить 83 650 513,00 грн., з врахуванням ПДВ 13 941 752,17 грн., в тому числі:

- поточний ремонт та експлуатаційне утримання автомобільних доріг державного значення 52 824 607,00 грн., з врахуванням ПДВ 8 804 101,17 грн.;

- поточний ремонт та експлуатаційне утримання автомобільних доріг місцевого значення 30 825 906,00 грн., з врахуванням ПДВ 5 137 651,00 грн.

У звязку із частковим не проведенням оплати фактично наданих послуг (виконаних робіт) по договору перенести зобовязання замовника щодо оплати цих послуг (робіт) з 2012р на 2013р. Вважати моментом виникнення зобовязань замовника щодо оплати наданих послуг (виконання робіт), фактичне надходження державних коштів на його рахунок.»

Додатковою угодою №15 від 30.01.2013р. до договору сторони, відповідно до статті ХІ. Інші умови договору №03-02/12 від 15.02.2012р., дійшли згоди в наступному:

«Ціна цього договору у 2013р. становить 16 730 100,00 грн., з врахуванням ПДВ 2 788 350,00 грн.

Сума юридичних послуг та фінансових зобовязань замовника за кошти спецфонду державного бюджету у січні 2013р. становить 12 398 464,00 грн., з врахуванням ПДВ 2 066 410,66 грн., в тому числі:

- поточний ремонт та експлуатаційне утримання автомобільних доріг державного значення 7 639 000,00 грн., з врахуванням ПДВ 1 273 166,66 грн.;

- поточний ремонт та експлуатаційне утримання автомобільних доріг місцевого значення 4 759 464,00 грн. з врахуванням ПДВ 793 244,00 грн.

Зобовязання замовника у 2013р. щодо оплати кредиторської заборгованості за 2012р. становить 3 108,00 грн., з врахуванням ПДВ 518,00 грн.»

Як стверджує позивач, ним на виконання умов договору було виконано роботи належним чином. Також позивач зазначає, що роботи були виконані протягом 2012р., а додаткова угода №12 до договору укладена 29.12.2012р., тобто склалась ситуація, що ціна договору була змінена після його виконання.

Таким чином, на думку позивача, існують правові підстави для визнання недійсним п.1 додаткової угоди №12 від 29.12.2016р. з підстав невідповідності ч.3 ст.632 ЦК України.

Також позивач стверджує, що існують підстави для визнання недійсним абзацу 3 п.1 додаткової угоди №15 від 30.01.2013р., в якому зазначено, що зобовязання замовника у 2013р. щодо оплати кредиторської заборгованості за 2012р. становить 3 108,00 грн., з врахуванням ПДВ 518,00 грн.

При цьому ДП Львівський облавтодор ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України посилається на п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов'язання», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №20 від 31.01.2000р., в якому зазначено, що зобов'язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення.

Отже, позивач стверджує, що обсяг кредиторської заборгованості визначається виключно на підставі первинних документів, а тому встановлення обсягу кредиторської заборгованості у додатковій угоді №15 від 30.01.2013р. не відповідає чинному законодавству.

Таким чином позивач звернувся до господарського суду Львівської області та просить:

- Визнати недійсним з моменту укладення п.1 додаткової угоди №12 від 29.12.2012р. до договору №03-02/12 від 15.02.2012р. на надання послуг (виконання робіт) з поточного (планово-попереджувального) ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного та місцевого значення загального користування Львівської області;

- Визнати недійсним з моменту укладення абзац 3 п.1 додаткової угоди №15 від 30.01.2013р. до договору №03-02/12 від 15.02.2012р. на надання послуг (виконання робіт) з поточного (планово-попереджувального) ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного та місцевого значення загального користування Львівської області.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11

ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України (ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відтак, для визнання правочину недійсним з підстав, викладених в ч. 1 ст. 203 ЦК України, є його невідповідність Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

Частиною 3 ст.632 ЦК України передбачено, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Пунктом 1.1. договору передбачено, що підрядник зобовязується у 2012р. надати послуги (виконати роботи) зазначені в технічних вимогах, а замовник прийняти і оплатити такі послуги в межах затверджених бюджетних асигнувань на 2012р. та фактично отриманих державних коштів.

Як вбачається із матеріалів справи, на момент укладення додаткової угоди №12 від 29.12.2012р. до договору №03-02/12 від 15.02.2012р., якою, зокрема, було змінено ціну договору, роботи за договором відповідно до наявних у справі доказів виконані у 2012р.

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про визнання недійним п.1 додаткової угоди №12 від 29.12.2012р. до договору №03-02/12 від 15.02.2012р. підлягає задоволенню частково, а саме в частині зміни ціни договору.

Зокрема суд дійшов висновку визнати недійним абзац 1 пункту 1 додаткової угоди №12 від 29.12.2012р. до договору №03-02/12 від 15.02.2012р., в якому зазначено наступне: «Ціна цього договору становить 83 650 513,00 грн. з врахуванням ПДВ 13 941 752,17 грн., в тому числі сума юридичних та фінансових зобовязань замовника за кошти спецфонду державного бюджету становить 83 650 513,00 грн. з врахуванням ПДВ 13 941 752,17 грн.»

Щодо решти позовних вимог, суд зазначає наступне.

Позивач також просить визнати недійсним п.1 додаткової угоди №12 від 29.12.2012р. до договору №03-02/12 від 15.02.2012р., в іншій частині з підстав невідповідності ч.3 ст.632 ЦК України, де зазначено наступне:

«Обсяг наданих послуг (робіт) за рахунок коштів спецфонду державного бюджету КЕКВ 1171 у 2012р. становить 83 650 513,00 грн., з врахуванням ПДВ 13 941 752,17 грн., в тому числі:

- поточний ремонт та експлуатаційне утримання автомобільних доріг державного значення 52 824 607,00 грн., з врахуванням ПДВ 8 804 101,17 грн.;

- поточний ремонт та експлуатаційне утримання автомобільних доріг місцевого значення 30 825 906,00 грн., з врахуванням ПДВ 5 137 651,00 грн.

У звязку із частковим не проведенням оплати фактично наданих послуг (виконаних робіт) по договору перенести зобовязання замовника щодо оплати цих послуг (робіт) з 2012р на 2013р. Вважати моментом виникнення зобовязань замовника щодо оплати наданих послуг (виконання робіт), фактичне надходження державних коштів на його рахунок.»

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п.2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Статтею 207 ГК України визначено, що господарське зобовязання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосубєктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Однак, суд вважає, що вказана частина правочину не є ціною договору у розумінні ст.632 ЦК України, оскільки лише є певним узгодженням сторін договору обсягу наданих послуг (робіт) за рахунок коштів спецфонду державного бюджету у 2012р. та умов перенесення зобовязання замовника щодо оплати послуг (робіт) з 2012р на 2013р., і відповідно не доведено в чому конкретно полягає неправомірність дій сторін, чи яким нормам законодавства не відповідає вказана частина правочину.

Щодо вимоги про визнання недійсним з моменту укладення абзацу 3 п.1 додаткової угоди №15 від 30.01.2013р. до договору №03-02/12 від 15.02.2012р., в якому зазначено, що зобовязання замовника у 2013р. щодо оплати кредиторської заборгованості за 2012р. становить 3 108,00 грн., з врахуванням ПДВ 518,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п.5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 "Зобов'язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 р. N 20, на який позивач посилається як на підставу визнання недійсним цієї частини правочину, зобов'язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов'язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Вказане положення (стандарт) визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про зобов'язання та її розкриття у фінансовій звітності.

Посилаючись на дане положення, позивачем не доведено, яким чином умови визнання зобовязання, визначені у даному положенні, можуть бути підставою для визнання цієї частини правочину недійсною відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Стверджуючи про те, що обсяг кредиторської заборгованості визначається виключно на підставі первинних документів, позивачем не наведено норм закону який повязує неможливість визначення сторонами обсягу кредиторської заборгованості шляхом вчинення певного правочину тощо.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення решти позовних вимог.

Суд дослідивши доводи відповідача, викладені у відзиві, вважає їх безпідставними, як такими, що не стосуються предмету спору.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Сплата позивачем судового збору підтверджується платіжним дорученням №5037 від 29.10.2015р. на суму 2 436,00 грн.

Враховуючи норми ст.49 ГПК України, суд дійшов висновку витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача, пропорційно задоволеним вимогам, зокрема суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 1 218,00 грн.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Визнати недійсним абзац 1 пункту 1 додаткової угоди №12 від 29.12.2012р. до договору №03-02/12 від 15.02.2012р. на надання послуг (виконання робіт) з поточного (планово-попереджувального) ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного та місцевого значення загального користування Львівської області, що укладений між ОСОБА_3 автомобільних доріг у Львівській області (79053, м.Львів, вул.В.Великого, 54, ) та Дочірнім підприємством Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (79053, м.Львів, вул.В.Великого, 54, ), в якому зазначено: «Ціна цього договору становить - 83 650 513,00 грн. з врахуванням ПДВ 13 941 752,17 грн., в тому числі сума юридичних та фінансових зобовязань замовника за кошти спецфонду державного бюджету становить - 83 650 513,00 грн. з врахуванням ПДВ 13 941 752,17 грн.»

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_3 автомобільних доріг у Львівській області (79053, м.Львів, вул.В.Великого, 54, ) на користь Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (79053, м.Львів, вул.В.Великого, 54, ) судовий збір в розмірі 1 218,00 грн.

5. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 29.04.2016р.

Головуючий суддя Петрашко М.М.

Cуддя Кидисюк Р.А.

Cуддя Сухович Ю.О.