ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р.Справа № 916/533/16

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача - Розенбойм Ю.О.,

від відповідача - Герасимик Б.В.,

від третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю „Порше Мобіліті", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрій Миколайович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Порше Мобіліті" про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрієм Миколайовичем 18 квітня 2014 року (реєстровий номер 688, бланк серія НАА номер 045601) на договорі застави, посвідченого 14.06.2011 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером 561, боржником за яким є ТОВ „Транс-Сервіс", а стягувачем - ТОВ „Порше Мобіліті". Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

18.04.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрієм Миколайовичем був вчинений виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на вказаний у ньому транспортний засіб, належний позивачу на праві приватної власності для задоволення вимог ТОВ „Порше Мобіліті", а саме: несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) у сумі 74463,21 грн.; штрафні санкції за вимогами щодо сплати - 3979,22 грн.; штраф за порушення вимог щодо страхування майна - 92568,00 грн.; штраф за порушення терміну повернення кредиту - 123424,00 грн.; компенсація страхових платежів - 31488,55 грн.; сума кредиту - 247667,34 грн., що сумарно становить 573590,00 грн.

Як вказує позивач, виконавчий напис був вчинений на підставі договору застави від 14.06.2011 року, укладеному між позивачем та відповідачем. Зазначений договір застави був укладений в забезпечення виконання позивачем своїх зобов'язань перед відповідачем за кредитним договором № 50001685 від 08.06.2011 року.

Позивач вказує, що рішенням господарського суду Одеської області від 08 вересня 2014 року по справі № 916/2483/14 були частково задоволені позовні вимоги відповідача, з позивача на його користь ухвалено стягнути основну заборгованість у розмірі 413188,59 грн., збитки у розмірі 50 382,34 грн., штраф у розмірі 21708,78 грн., 3 % річних у розмірі 3390,88 грн. Проте постановою Одеського апеляційного господарського суду від 01 грудня 2014 року по вказаній справі рішення господарського суду Одеської області від 08 вересня 2014 року було частково скасовано, викладено його резолютивну частину у новій редакції, а якою: стягнуто з позивача на користь відповідача 413188,59 грн. основного боргу, 50382,34 грн. збитків, 10000,00 грн. штрафу, 4061,21 грн. пені, 3390,88 грн. 3% річних та 9620,62 грн. судового збору. В касаційному порядку постанова суду апеляційної інстанції не оскаржувалась та є чинною на теперішній час. Таким чином, за ствердженнями позивача, суд апеляційної інстанції зменшив усі штрафні санкції нараховані позивачу відповідачем (сумарно) з 217081,00 грн. до 10000,00 грн.

Як зазначає позивач, у даній справі об'єктивними обставинами, при яких виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню, є факт прийняття та набрання чинності постановою Одеського апеляційного господарського суду від 01 грудня 2014 року по справі № 916/2483/14, яким розмір штрафних санкцій, що стягуються з позивача у зв'язку з порушенням умов кредитного договору № 50001685 від 08.06.2011 року, зменшено з 217081 грн. до 10000 грн. Таким чином, представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.03.2016 р. позовну заяву ТОВ „Транс-Сервіс" прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/533/16, при цьому справу призначено до розгляду в засіданні суду. Також вказаною ухвалою господарського суду Одеської області від 10.03.2016 р. до участі у справі № 916/533/16 залучено приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрія Миколайовича в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, оскільки вказаним нотаріусом вчинено спірний напис.

24.03.2016 р. позивач надав суду додаткові пояснення по справі (а.с. 83-85), в яких зазначено наступне. Оскаржуваний виконавчий напис був вчинений на стягнення з ТОВ „Транс-Сервіс" наступних сум коштів: несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) у сумі 74463,21 грн.; штрафні санкції за вимогами щодо сплати - 3979,22 грн.; штраф за порушення вимог щодо страхування майна - 92568,00 грн.; штраф за порушення терміну повернення кредиту - 123424,00 грн.; компенсація страхових платежів - 31488,55 грн.; сума кредиту - 247667,34 грн. Таким чином, на підставі оскаржуваного виконавчого напису з ТОВ „Транс-Сервіс" підлягали стягненню: штрафні санкції на загальну суму 219 971,22 грн.; прострочена сума основного боргу, решта суми кредиту (строк сплати якої вважався таким, що настав) та прострочені відсотки на загальну суму 322130,55 грн.; компенсація страхових платежів на суму 31488,55 грн. Як зазначає позивач, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 01 грудня 2014 року по справі №916/2483/14 сума штрафу, що підлягає стягненню з ТОВ „Транс-Сервіс" була зменшена на 10000,00 грн. З тексту зазначеної постанови та рішення господарського суду Одеської області від 08 вересня 2014 року по вказаній справі вбачається, що предметом спору та стягнення були ті самі за правовою природою (походженням) суми штрафних санкцій, що вказані у оскаржуваному виконавчому написі.Наразі позивач вказує, що з вказаних вище судових рішень вбачається, що сума основного боргу, який був стягнутий з ТОВ „Транс-Сервіс" на користь ТОВ „Порше Мобіліті" складає 413188,59 грн. Вказана сума включає прострочені чергові платежі та решту суми кредиту, строк повернення якої вважався таким, що настав. Крім цього, за вказаними судовими рішеннями, з ТОВ „Транс-Сервіс" на користь ТОВ „Порше Мобіліті" підлягала стягненню сума компенсації страхових платежів (як збитки) на суму 50382,34 грн. Таким чином, як зазначає позивач, рішенням господарського суду Одеської області від 08 вересня 2014 року по справі № 916/2483/14 (з урахуванням постанови Одеського апеляційного господарського суду від 01 грудня 2014 року) з ТОВ „Транс-Сервіс" на користь ТОВ „Порше Мобіліті" була присуджена до стягнення сума основного боргу (прострочені платежі та решта суми, строк сплати якої вважається такою, що настав), відсотки за користування кредитом, компенсація сплачених страхових платежів (як збитки) та сума штрафних санкцій у розмірі 10000,00 грн. (з одночасним зменшенням суми штрафних санкцій, що підлягала стягненню з 217081,78 грн. до 10000,00 грн.), які включають до свого складу аналогічні суми, вказані у оскаржуваному виконавчому написі. При цьому, за вказаними судовими рішеннями була стягнута сума основного боргу, відсотків та компенсації страхових платежів більша за ту, що вказана у виконавчому написі. Різниця пов'язана з тим, що до господарського суду Одеської області ТОВ „Порше Мобіліті" звернулося через кілька місяців після того, як було вчинено виконавчий напис, та відповідно сума відсотків, компенсації страхових платежів збільшилась. Таким чином, позивач зазначає, що сплативши грошові кошти на виконання наказу господарського суду Одеської області від 11 грудня 2014 року, ТОВ „Транс-Сервіс" сплатило суми, вказані у оскаржуваному виконавчому написі (з урахуванням зменшення суми штрафних санкцій постановою Одеського апеляційного господарського суду від 01 грудня 2014 року до 10000,00 грн.). Відтак, на думку позивача, у даному мають місце „об'єктивні обставини, при яких виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню.

Відповідач позовні вимоги не визнає з підстав, зазначених у відзиві на позов (а.с. 125-128). Так, в обґрунтування своєї правової позиції відповідач вказує, що предметом розгляду в справі № 916/2483/14 оскаржуваний виконавчий напис не був. Позовні вимоги позивача по справі № 916/2483/14 ґрунтувалися на наведених розрахунках відповідно до умов укладеного кредитного договору та фактичних доказах, а сума заявлена до стягнення не обґрунтовувалася вчиненим виконавчим написом. В текстах рішень судів першої та апеляційної інстанції по справі № 916/2483/14 оскаржуваний виконавчий напис взагалі жодного разу не згадується. Як зазначив відповідач, очевидно, що прийняте рішення по справі № 916/2483/14 за позовом ТОВ „Порше Мобіліті" до ТОВ „Транс-Сервіс" жодним чином не обґрунтовується оскаржуваним виконавчим написом. Також представник відповідача зазначив, що наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реальною виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. До того ж за ствердженнями відповідача, як на момент набрання законної сили рішенням суду щодо стягнення заборгованості, так і станом на 13.04.2016 р. звернення стягнення на предмет застави не здійснено. Також відповідач стверджує, що заборгованість за договором відповідачем не сплачена в повному обсязі. Крім того, представник відповідача зазначив, що звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса є лише способом забезпечення основного зобов'язання відповідно до кредитного договору. За таких обставин, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа в засідання суду не з'явилась. Проте третьою особою до суду був надісланий відзив на позов (а.с. 63-64), в якому третя особа вважає позовні вимоги безпідставними. Так, за ствердженнями третьої особи, для вчинення виконавчого напису нотаріусу Київського міського нотаріального округу Хижняку А.М. було надано: 1) заява про вчинення виконавчого напису; 2) кредитний договір: 3) договір застави транспортного засобу; 4) несплачені рахунки; 5) зведена виписка по рахунках боржника із зазначенням суми заборгованості; 6) лист, який направлявся боржнику з вимогою погасити заборгованість; 7) рекомендоване повідомлення поштового відділення про надсилання листа боржнику; 8) довіреність представника стягувача. Документи, перелічені у пунктах 2, 4 та 5, є документами первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Наразі, посилаючись на ч. 1 ст. 1 Закону України „Про нотаріат", третя особа зазначає, що нотаріус не встановлює права чи факти, а лише їх посвідчує з метою надання їм юридичної вірогідності. Отже, наявність безспірності вимог (заборгованості) підтверджується саме певним переліком документів, передбачених законодавством, за наявності яких заборгованість вважається безспірною. А тому факт визнання заборгованості або наявності заперечення боржника щодо розміру або порядку стягнення жодним чином не впливає на об'єктивний критерій її значення як безспірної за наявності переліку документів, які передбачені законодавством. Відтак, як зазначає третя особа, ним як нотаріусом, виконані умови вчинення виконавчого напису передбачені ч. 1 ст. 88 Закону України „Про нотаріат", а позивачем в свою чергу не надано письмових доказів, які б підтверджували порушення нотаріусом виконання умов та порядку вчинення виконавчого напису. Таким чином, на думку третьої особи, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

08 червня 2011 року між ТОВ "Порше Мобіліті" та ТОВ "Транс-Сервіс" було укладено кредитний договір № 50001685, за умовами якого сума кредиту складає: 595043,75 грн., еквівалент суми кредиту в Євро - 50750,00 євро, строк кредиту - 48 місяців. Процента ставка: фіксована за ставкою 15,00 % річних. Цільове призначення: на придбання автомобіля марки Porsche, модель Panamera, кузов № WPOZZZ97ZBL004163, об'єм двигуна 3605 куб. см., рік випуску 2011. Перший внесок за власні кошти в оплату автомобіля здійснено в еквіваленті 50750,00 євро. Ціна автомобіля відповідно до договору з дилером в еквіваленті 101500,00 євро. Спосіб надання кредиту: перерахування на рахунок № 01 у банку ТОВ "Комерсбанк", МФО 339339.

Також між ТОВ "Порше Мобіліті" (компанія) та ТОВ "Транс - Сервіс" (позичальник) були укладені Загальні умови кредитування, як додаток до кредитного договору № 50001685 від 08.06.2011 р., відповідно до пп. 1.1, 1.2 яких компанія зобов'язується надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановлюють еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятій для сторін. Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати і повернути компанії кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов кредитного договору.

Відповідно до окремих положень п. 1.3.1 Загальних умов кредитування - розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладання кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі.

Згідно з пп. 1.4.1, 1.4.2 Загальних умов кредитування надання кредиту здійснюється починаючи з дати укладення кредитного договору. Датою надання кредиту є дата списання коштів у розмірі суми кредиту з рахунку компанії відповідно до умов кредитного договору. Повернення кредиту здійснюється позичальником у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Загальним умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту.

Пунктом 1.4.3 Загальних умов кредитування передбачено, зокрема, що до 10 числа кожного місяця компанія надсилає позичальнику відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до графіку погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до графіку погашення кредиту. Компанія має право надсилати рахунки за поштовою адресою позичальника, а також електронною поштою, а позичальник зобов'язується забезпечити отримання рахунків та їх вчасну сплату.

Відповідно до п. 1.7 Загальних умов кредитування повернення заборгованості: за домовленістю сторін будь-які кошти, отримані компанією від позичальника, будуть зараховуватись у виконання зобов'язань позичальника у наступному порядку (незалежно від призначення платежу, визначеного позичальником): у першу чергу - пеня та штрафні санкції відповідно до ст. 8; у другу чергу - прострочені комісії у такій черговості: 1) разова комісія за переказ коштів; у третю чергу - сплачені компанією страхові платежі в порядку, передбаченому пунктом 5.6 цього кредитного договору; у четверту чергу - прострочені проценти; у п'яту чергу - строкові комісії; у шосту чергу - строкові проценти; у сьому чергу - прострочена сума основного боргу; у восьму чергу - строкова сума основного боргу; у дев'яту чергу - інші вимоги та витрати компанії.

За п. 2.1 Загальних умов кредитування за використання кредиту у межах встановленого терміну кредитування позичальник сплачує компанії проценти за процентною ставкою (фіксованою або змінною), визначеною у кредитному договорі.

Пунктом 2.4 Загальних умов кредитування передбачено нарахування процентів: щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом "30/360" (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до графіку погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіку погашення кредиту. При цьому проценти не нараховуються за період з жати отримання кредиту і до першого календарного дня наступного місяця.

Відповідно до п. 2.5 Загальних умов кредитування термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до графіку погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими загальними умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів.

Пунктами 3.2, 3.2.1 Загальних умов кредитування передбачений порядок дострокового повернення кредиту та встановлено дострокове повернення на вимогу компанії. Сторони погоджують, що компанія має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до графіку погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк більше ніж 30 календарних днів.

Згідно з п. 3.3 Загальних умов кредитування термін дострокового повернення кредиту вважатиметься таким, що настав, а кредит - таким, що підлягає поверненню, на 5-й (п'ятий) календарний день з дня направлення Компанією відповідної письмової вимоги позичальнику. У цей термін (якщо інший термін не буде вказано у письмовій вимозі компанії) позичальник зобов'язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховується компанією і вказується у повідомлені компанії).

Пунктом 5.5 Загальних умов кредитування передбачено, що позичальник зобов'язується забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, на протязі усього терміну дії кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована компанією. Страхування майна забезпечується на наступних умовах: термін страхування - не менше одного року з дня укладення договору застави з переукладанням/продовженням терміну страхування на кожний наступний рік, при цьому позичальник зобов'язаний упевнитись, що страхова компанія є авторизована компанією , в протилежному випадку позичальник укладає договір страхування майна з іншою автоматизованою страховою компанією; застраховані ризики - пошкодження, втрата або знищення майна; страхова сума - повна вартість майна з виплатою страхового відшкодування компанії (вигодонабувач за страхуванням) в межах заборгованості позичальника за кредитним договором. Здійснювати щорічне страхування зазначеного майна на вказаних умовах до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Невідкладно надавати компанії оригінали відповідних полісів страхування.

Відповідно до п. 5.6 Загальних умов кредитування позичальник зобов'язується, в тому випадку, якщо позичальник не сплатить суми страхових платежів на користь страхової компанії у строки, обумовлені договором страхування, вказаним у п. 5.5 цього кредитного договору, цим кредитним договором позичальник дає згоду і доручає від імені і за рахунок позичальника сплату страхових платежів, передбачених таким договором (договорами) страхування, на користь страхової компанії. Позичальник компенсує компанії втрати, понесені останньою у зв'язку із виконанням даного доручення, в порядку, передбаченому пунктом 1.7.3 цього кредитного договору.

Згідно з п. 8.1 Загальних умов кредитування у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту відповідно до графіку погашення кредиту, позичальник сплачує компанії пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за фактичний термін користування Кредитом.

Пунктом 8.2 Загальних умов кредитування передбачено, що у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту, визначеного у статті 3.3, за винятком умови порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту відповідно до графіку погашення кредиту, передбаченої в статті 3.2.1, позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20 (двадцяти) відсотків від суми кредиту.

Відповідно до п. 8.3 Загальних умов кредитування за кожний випадок порушення позичальником умов статей 5.1, 5.2, 5.3, 5.4, 8.2 позичальник сплачує компанії штраф у еквіваленті 15 Євро чи 20 дол. США відповідно до еквіваленту суми кредиту у кредитному договорі на момент направлення компанією першої вимоги щодо сплати, та відповідно еквівалент 20 Євро чи 25 дол. США за направлення другої вимоги щодо сплати, та еквівалент 25 Євро чи 30 дол. США за направлення третьої вимоги щодо сплати (якщо компанія вирішить надіслати таку третю вимогу).

Згідно з п. 8.4 Загальних умов кредитування у випадку будь-якого порушення позичальником вимог пункту 5.5 цього кредитного договору, включаючи, але не обмежуючись випадками несплати позичальником сум страхових платежів на користь страхової компанії у строки, обумовлені договором страхування, укладання позичальником договору страхування із страховою компанією, не авторизованою компанією тощо, позичальник сплачує на вимогу компанії штраф в розмірі 15% від суми кредиту. Зазначені у цій статті штрафні санкції підлягають сплаті позичальником не пізніше ніж через 7 (сім) робочих днів з дня направлення відповідної вимоги компанією, а у разі дострокового повернення кредиту за рішенням компанії - відповідно до статті 3.3. Якщо позичальник не здійснить оплату протягом вказаного терміну з моменту отримання першої вимоги щодо сплати, компанія надсилає в такий же спосіб другу платіжну вимогу щодо сплати, яка подовжує строк здійснення оплати ще на 8 (вісім) робочих днів. Якщо позичальник не здійснить оплату протягом вказаного терміну з моменту отримання другої вимоги щодо сплати, компанія відповідно до статті 3.2.1 кредитного договору вимагатиме повернення кредиту достроково, а також погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором, про що повідомить у відповідній вимозі (повідомлені) про дострокове погашення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором.

Пунктом 8.5 Загальних умов кредитування передбачено, що збитки, заподіяні у зв'язку з неналежним виконанням Кредитного договору, повинні бути відшкодовані винною стороною у повному обсязі, понад передбачені штрафні санкції.

Згідно графіку погашення кредиту, що є додатком до кредитного договору № 50001685 від 08.06.2011р., встановлений графік відповідного погашення у період з 15.07.2011р. по 15.06.2015р.

З метою забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з вказаного вище кредитного договору, 14.06.2011 р. між ТОВ „Транс-Сервіс" та ТОВ „Порше Мобіліті" був укладений договір застави, відповідно до якого позивач (заставодавець) передав в заставу, а банк (заставодержатель) прийняв в заставу майно - автомобіль з наступними характеристиками: марка модель - Porsche Panamera 4, номер кузова - WP0ZZZ97ZBL004163, об'єм двигуна - 3605 куб.см, державний номер - ВН 1113 ЕА, рік виробництва - 2011, колір - чорний. За домовленістю сторін заставна вартість Предмета застави становить 1 190 087,50 грн. Право власності на заставне майно, яке є предметом застави за цим договором, залишається у заставодавця.

Відповідно до п.п. 1.3.1 п. 1.3 договору застави від 14.06.2011 р. заставою за цим договором забезпечуються вимоги заставодержателя за кредитним договором № 50001685 від 08.06.2011, укладеного між сторонами, за яким: „заставодержатель видає заставодавцю кредит за кредитним договором у сумі 595 043,75 грн., що на день укладання кредитного договору складає еквівалент 50 750,00 Євро, а заставодавець зобов'язується його використати за цільовим призначенням та згідно встановленим строкам використання, своєчасно сплачувати плату за користування кредитом (проценти за ставкою у розмірі 15,00% та комісії: разова комісія за переказ коштів - 2,50 % від суми кредиту та комісія за дострокове повернення - )% від суми повернення), а також своєчасно повернути кредит заставодержателю".

Згідно з п. 1.3.2 договору застави від 14.06.2011 р. строк користування кредитом за кредитним договором встановлено згідно з графіком погашення кредиту, що є невід'ємною частиною до кредитного договору, але в будь-якому випадку кредит підлягає поверненню не пізніше 15.06.2015 року, якщо інший строк повернення кредиту не встановлено у відповідності до зазначеного кредитного договору.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його нотаріального посвідчення (п. 7.1 договору застави від 14.06.2011р.).

18.04.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрієм Миколайовичем був вчинений виконавчий напис, відповідно до якого звернуто стягнення на заставлене позивачем майно за договором застави від 14.06.2011 р., а саме на вказаний у ньому транспортний засіб, належний позивачу на праві приватної власності для задоволення вимог ТОВ „Порше Мобіліті". Вказаний виконавчий напис був вчинений задля погашення ТОВ „Транс-Сервіс" наступних сум коштів: несплачених чергових платежів (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) у сумі 74463,21 грн.; штрафних санкцій за вимогами щодо сплати - 3979,22 грн.; штрафу за порушення вимог щодо страхування майна - 92568,00 грн.; штрафу за порушення терміну повернення кредиту - 123424,00 грн.; компенсації страхових платежів - 31488,55 грн.; суми кредиту - 247667,34 грн. Відтак, на підставі зазначеного виконавчого напису з ТОВ „Транс-Сервіс" підлягали стягненню: штрафні санкції на загальну суму 219 971,22 грн.; прострочена сума основного боргу, решта суми кредиту (строк сплати якої вважався таким, що настав) та прострочені відсотки на загальну суму 322130,55 грн.; компенсація страхових платежів на суму 31488,55 грн.

Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до пп. 3.1, 3.2, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. N 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. N 1172.

Затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, (у редакції на момент вчинення спірного виконавчого напису) у п. 1 відносить до таких документів нотаріально посвідчені угоди, що передбачають, зокрема, право звернення стягнення на заставлене майно. Згідно з наведеною нормою для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Так, за ствердженнями третьої особи, для вчинення виконавчого напису нотаріусу Київського міського нотаріального округу Хижняку А.М. були надані: 1) заява про вчинення виконавчого напису від 13.04.2014 р.; 2) кредитний договір: 3) договір застави транспортного засобу; 4) несплачені рахунки; 5) зведена виписка по рахунках боржника із зазначенням суми заборгованості; 6) лист, який направлявся боржнику з вимогою погасити заборгованість; 7) рекомендоване повідомлення поштового відділення про надсилання листа боржнику; 8) довіреність представника стягувача. Наразі, посилаючись на ч. 1 ст. 1 Закону України „Про нотаріат", третя особа зазначає, що нотаріус не встановлює права чи факти, а лише їх посвідчує з метою надання їм юридичної вірогідності. Також, третя особа зазначає, що умови вчинення виконавчого напису, передбачені ч. 1 ст. 88 Закону України „Про нотаріат", були виконані нотаріусом.

Як з'ясовано судом, після вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрієм Миколайовичем вказаного вище виконавчого напису ТОВ "Порше Мобіліті" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до ТОВ "Транс-Сервіс" про стягнення 703672,52 грн., з яких: 413188,59 грн. основного боргу, 65950,06 грн. збитків, 221142,99 грн. штрафних санкцій, 3390,88 грн. 3% річних та судові витрати, обґрунтовуючи свої позовні вимоги порушенням ТОВ „Транс-Сервіс" прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 50001685 від 08.06.2011 р.

Рішенням господарського суду Одеської області від 08 вересня 2014 року у справі №916/2483/14 позов ТОВ "Порше Мобіліті" задоволено частково, а саме з ТОВ "Транс-Сервіс" на користь ТОВ "Порше Мобіліті" стягнуто 413188,59 грн. основного боргу, 50382,34 грн. збитків, 217081,78 грн. штрафу, 3390,88 грн. 3% річних та 13680,87 грн. судового збору.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 01 грудня 2014 року по справі № 916/2483/14 вказане рішення господарського суду Одеської області від 08 вересня 2014 року було частково скасовано та суму штрафу, що підлягала стягненню з ТОВ „Транс-Сервіс", було зменшено на 10000,00 грн., у зв'язку з чим резолютивну частину рішення суду викладено у новій редакції та з ТОВ "Транс-Сервіс" на користь ТОВ "Порше Мобіліті" стягнуто 413188,59 грн. основного боргу, 50382,34 грн. збитків, 10000,00 грн. штрафу, 4061,21 грн. пені, 3390,88 грн. 3% річних та 9620,62 грн. судового збору. В касаційному порядку постанова суду апеляційної інстанції не оскаржувалась та є чинною на теперішній час. Таким чином, суд апеляційної інстанції зменшив усі штрафні санкції нараховані позивачу відповідачем (сумарно) з 217081,00 грн. до 10000,00 грн.

Стягнуті за вказаним судовим рішенням кошти були перераховані ТОВ "Транс-Сервіс" 22 березня 2016 року згідно меморіального ордеру № 243042 на суму 486672,96 грн., в призначенні платежу якого зазначено про здійснення сплати в межах виконавчого провадження на виконання наказу господарського суду Одеської області від 11 грудня 2014 року, виданого на виконання вищевказаної постанови Одеського апеляційного господарського суду від 01 грудня 2014 року, на користь ТОВ "Порше Мобіліті" грош. суми - 486582,43 грн.

Так, позивач вказує, що згідно вказаних вище судових рішень сума основного боргу, яка стягнута з ТОВ „Транс-Сервіс" на користь ТОВ „Порше Мобіліті", складає 413188,59 грн., що включає прострочені чергові платежі та решту суми кредиту, строк повернення якої вважався таким, що настав. Також за цими судовими рішеннями з ТОВ „Транс-Сервіс" на користь ТОВ „Порше Мобіліті" підлягала стягненню сума компенсації страхових платежів (як збитки) на суму 50382,34 грн. Таким чином, як зазначає позивач, рішенням господарського суду Одеської області від 08 вересня 2014 року по справі № 916/2483/14 (з урахуванням постанови Одеського апеляційного господарського суду від 01 грудня 2014 року) з ТОВ „Транс-Сервіс" на користь ТОВ „Порше Мобіліті" була присуджена до стягнення сума основного боргу (прострочені платежі та решта суми, строк сплати якої вважається такою, що настав), відсотки за користування кредитом, компенсація сплачених страхових платежів (як збитки) та сума штрафних санкцій у розмірі 10000,00 грн. (з одночасним зменшенням суми штрафних санкцій, що підлягала стягненню з 217081,78 грн. до 10000,00 грн.), які включають до свого складу аналогічні суми, вказані у оскаржуваному виконавчому написі. При цьому, за вказаними судовими рішеннями була стягнута сума основного боргу, відсотків та компенсації страхових платежів більша за ту, що вказана у виконавчому написі. Різниця пов'язана з тим, що до господарського суду Одеської області ТОВ „Порше Мобіліті" звернулося через кілька місяців після того, як було вчинено виконавчий напис, та відповідно сума відсотків, компенсації страхових платежів збільшилась. Таким чином, позивач зазначає, що, сплативши грошові кошти на виконання наказу господарського суду Одеської області від 11 грудня 2014 року, ТОВ „Транс-Сервіс" сплатило суми, вказані у оскаржуваному виконавчому написі (з урахуванням зменшення суми штрафних санкцій постановою Одеського апеляційного господарського суду від 01 грудня 2014 року до 10000,00 грн.). Відтак, на думку позивача, у даному мають місце об'єктивні обставини, при яких виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 8 постанови від 24.10.2011 за №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" роз'яснив, що спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо суб'єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 ГПК. При цьому за змістом статей 1, 2, 18, 22, 27 ГПК, статей 1 і 3 названого Закону нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а залучається до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Водночас слід мати на увазі, що до господарського суду не можуть оскаржуватися дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства.

Отже, господарські суди при розгляді позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, перевіряють належність кредитору права звернення стягнення на предмет іпотеки (що є окремим видом застави) для задоволення його вимог за кредитним договором, правильність вимог, зазначених у виконавчому написі, а також встановлюють наявність (відсутність) об'єктивних обставин, при яких виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню.

При цьому в силу ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Отже, враховуючи погашення позивачем виниклої заборгованості за кредитним договором, в забезпечення якого укладено договір застави, на підставі якого вчинено спірний виконавчий напис, та відповідно припинення зобов'язань позивача у вказаній частині, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про відсутність підстав для виконання спірного виконавчого напису. При цьому пред'явлення відповідачем спірного виконавчого напису та його виконання органом державної виконавчої служби підтверджується листом Малиновського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції від 23.03.2016 р. № 3060/1, в якому зазначено про перебування у вказаному ВДВС виконавчого провадження № 45468858, відкритого за заявою ТОВ „Порше Мобіліті" стосовно виконання вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрієм Миколайовичем виконавчого напису 18 квітня 2014 року, реєстровий номер 688, боржником за яким є ТОВ „Транс-Сервіс".

Поряд з цим суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 20 Закону України "Про заставу" звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріуса у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Так, відповідно до п. 5.4 договору застави від 14.06.2011 р. (предметом якого є рухоме майно) звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого надпису нотаріуса.

Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно ст. 1 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" - цей Закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. цього Закону до забезпечувальних обтяжень належать застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

У ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (в редакції, яка була чинною на момент укладення між сторонами договору застави), який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме:

передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом;

продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

Таким чином, вищенаведеними нормами Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у вищевказаній редакції не передбачено звернення стягнення на заставлене майно шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, оскільки таке звернення може бути вчинено лише на підставі рішення суду.

Згідно із ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, норми Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є спеціальними відносно Закону України "Про заставу".

Пункт 5 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", яким передбачено позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса було доповнено на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", який набрав чинності 16 жовтня 2011 року.

У пункті 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" зазначено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Отже, положення Закону України "Про заставу" у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать нормам Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення між сторонами правовідносин за договором застави) щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 03 жовтня 2012 року N 6-70цс12, від 12 червня 2013 року N 6-54цс13, від 09 липня 2014 р. № 6-89цс14.

Так, судом встановлено, що на момент укладення сторонами по справі кредитного договору (08 червня 2011 року) та договору застави (14 червня 2011 року) у ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" не було передбачено такого позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. В свою чергу з урахуванням вказаних обставин суд доходить до висновку, що спірний виконавчий напис щодо звернення стягнення на рухоме майно вчинено всупереч вимогам спеціального Закону "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), що не спростовано належними доказами ні відповідачем, ні третьою особою.

За таких обставин, враховуючи усе вищевикладене, господарський суд вважає за необхідне визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс" повністю обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому підлягають задоволенню.

У зв'язку з тим, що рішення відбулось частково на користь позивача, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю „Порше Мобіліті", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрій Миколайович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

2. ВИЗНАТИ таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрія Миколайовича, вчинений 18 квітня 2014 року (реєстровий номер 688, бланк серія НАА номер 045601) на договорі застави, посвідченого 14.06.2011 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером 561, боржником за яким є Товариство з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс" (), а стягувачем - Товариство з обмеженою відповідальністю „Порше Мобіліті" ().

3. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю „Порше Мобіліті" (02152, м. Київ, проспект Павла Тичини; буд. 1В; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс" (68000, м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 20/1; ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378/одна тисяча триста сімдесят вісім/грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 04 травня 2016 р.

Суддя В.С. Петров