ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.04.2016р. Справа №905/727/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», м.Павлоград,

до відповідача: Державного підприємства «ОСОБА_1 залізниця», м.Донецьк,

про стягнення 2829,63 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», м.Павлоград звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства «ОСОБА_1 залізниця», м.Донецьк про стягнення вартості недостачі вантажу у розмірі 2829,63 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час здійснення перевезення за залізничною накладною №47302583 відповідачем було допущено на шляху прямування незбереження вантажу, про що складено комерційний акт №БА723037/34 від 27.06.2015р.

Наявність вказаних обставин, за твердженням Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», є підставою для стягнення з Державного підприємства «ОСОБА_1 залізниця» збитків у розмірі 2829,63 грн на підставі ст.110 Статуту залізниць України.

Позивач у судове засідання 25.04.2016р. не зявився, про розгляд справи був обізнаний, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №7397.

Відповідач, зокрема, у судове засідання 25.04.2016р. не зявився, витребуваних судом документів не представив, будь-яких пояснень по суті спору не надав. Одночасно, за висновками суду, Державне підприємство «ОСОБА_1 залізниця» було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи з урахуванням наступних обставин.

За приписами ст.64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

За змістом ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно із відомостями, які наявні у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача є: 83000, м.Донецьк, вул.Артема, 68.

З огляду на те, що відповідач знаходиться на території, на яку не здійснюється пересилання поштової кореспонденції, 14.03.2016р., 23.03.2016р., 13.04.2016р. на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (dn.arbitr.gov.ua), у розділі «Новини та події суду» були розміщені оголошення про дату та час судових засідань у справі №905/727/16, призначених на 17.03.2016р., 12.04.2016р., 25.04.2016р.

Одночасно, судом вчинялись дії, які були спрямовані на встановлення телефонного звязку з відповідачем, про що свідчить телефонограма №231 від 10.03.2016р.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що сторони, зокрема, у судове засідання 25.04.2016р. не зявились, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а відсутність вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Крім того, судом враховано, що згідно з ухвалою від 12.04.2016р. присутність сторін у судовому засіданні 25.04.2016р. обов`язковою не визнавалась.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

20.06.2015р. за залізничною накладною №47302583 Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» (вантажовідправник) зі станції відправлення Миколаївка-Донецька Придніпровської залізниці на станцію ОСОБА_1 залізниці відвантажив в адресу Відокремленого підрозділу «Курахівська теплова електрична станція» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» (вантажоодержувач) у напіввагоні №67867218 вугілля кам`яне. Виходячи зі змісту відомості вагонів накладної №47302583, маса нетто у напіввагоні №67867218 становила 69850 кг.

Під час прибуття вагону на станцію призначення ОСОБА_1 залізниці на підставі ст.24 Статуту залізниць України була виявлена невідповідність фактичної маси вантажу з масою, зазначеною вантажовідправником у накладній.

Так, з посиланням на складений вказаною станцією акт загальної форми №346 від 27.06.2015р. було здійснено комісійне переваження напіввагону №67867218, про що складений комерційний акт №БА723037/34 від 27.06.2015р., відповідно до якого встановлено наступне:

- напіввагон №67867218: брутто 67700 кг, тара 23000 кг, нетто 65800 кг, що менше документу на 2150 кг.

У комерційному акті №БА723037/34 від 27.06.2015р. також відображено, що вагон №67867218 прибув з поглибленням по ходу потяга ліворуч по всій довжині вагона, шириною 1,2 м, глибиною 0,6 м. Двері, люка закриті, течі вантажу немає. Переваження вантажу здійснювалось на 200 т електронних вагах отримувача при повній зупинці та розчепленні вагону. При повторному переваженні вага не змінилась.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях. Стаття 110 Статуту залізниць України також передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з ч.1 ст.23 Закону України «Про залізничний транспорт» перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічні за змістом приписи містяться у ст.113 Статуту залізниць України, ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України.

Суд приймає до уваги встановлені комерційним актом сліди доступу до вантажу. Відповідно до ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі, коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні, і, якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення. Відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено суду, що недостача вантажу відбулась не з вини залізниці.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст.26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу, засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Згідно з ч.1 ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В силу норм ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

За приписами п.27 Правил видачі вантажів, які затверджені наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто), зокрема, для мінерального палива становить 1%.

За даними комерційного акту №БА723037/34 від 27.06.2015р. недостача у напіввагоні №67867218 складає 2150 кг.

В матеріалах справи наявна довідка №1/5303 від 15.09.2015р. Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (вантажовідправника) про вартість вугільної продукції.

Дослідивши розрахунок позовних вимог в частині стягнення збитків за відправкою у напіввагоні №67867218, суд встановив, що вартість недостачі вантажу у напіввагоні №67867218 складає 1910,99 грн виходячи з наступного розрахунку: 69850кг : 100 = 698 кг; 2150 кг 698 кг = 1452 кг; 1452 кг : 1000 = 1,452 т; 1,452 т * 1316,11 грн = 1910,99 грн, де

69850 кг - маса нетто у напіввагоні №67867218;

2900 кг - розмір недостачі за комерційним актом №БА723037/34 від 27.06.2015р.;

698 кг - норма природної втрати;

1316,11 грн вартість 1 т спірного вантажу відповідно до довідки №1/5303 від 15.09.2015р.

З огляду на наведене та з урахуванням змісту комерційного акту, суд дійшов висновку, що відповідач своїх зобовязань за договором перевезення належним чином не виконав збереження ввіреного йому вантажу не забезпечив. Факт недостачі вантажу підтверджений матеріалами справи. Одночасно, приймаючи до уваги, що позивач припустився помилки при здійсненні розрахунку збитків, суд вважає вимоги позивача частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на суму 1910,99 грн.

Згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1378 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», м.Павлоград до Державного підприємства «ОСОБА_1 залізниця», м.Донецьк про стягнення вартості недостачі вантажу у розмірі 2829,63 грн, задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «ОСОБА_1 залізниця» (83000, м.Донецьк, вул.Артема, 68, ) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (51400, Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул.Леніна, буд.76, ) вартість недостачі вантажу у розмірі 1910,99 грн, а також судовий збір в сумі 1378 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні 25.04.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 28.04.2016р.

Суддя Ю.О.Паляниця