ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

11 травня 2016 р. Справа № 902/216/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Колбасова Ф.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостачсервіс", (23223, Вінницька область, Вінницький район, с. Зарванці, провулок Данила Нечая, б.1)

про стягнення 568496,94 грн. заборгованості

за участю секретаря судового засідання Здорик Я.С.

представники сторін:

позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 14-95 від 18.04.14;

відповідача: ОСОБА_2 - довіреність № б/н від 04.04.16;

відповідача: ОСОБА_3 - довіреність № б/н від 04.04.16;

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостачсервіс" про стягнення 568496,94 грн, з яких: сума основного боргу в розмірі 538677,42 грн, пеня в розмірі 26101,15 грн, сума на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів в розмірі 784,40 грн, 3% річних в розмірі 2933,97 грн.

Ухвалою суду від 21.03.2016р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/216/16 та призначено її до розгляду на 05.04.2016р.

Ухвалою суду від 05.04.2016р. розгляд справи відкладено на 26.04.2016р. у зв'язку з ненаданням сторонами витребуваних судом документів, необхідних для вирішення спору по суті.

В судовому засіданні 26.04.2016р. оголошено перерву на 11.05.2016р.

В судовому засіданні 11.05.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач у відзиві на позовну заяву № 93 від 04.04.2016р. та його повноважні представники в судовому засіданні 11.05.2016р. позовні вимоги не визнали, мотивуючи тим, що: строки оплати за поставлений позивачем природний газ пропущені не з вини відповідача, причиною стало несвоєчасне оформлення та передача позивачем актів прийому-передачі; розрахунки за природний газ здійснюються за особливим алгоритмом розрахунків і регулюється державою; ТОВ "Газпостачсервіс" робило все можливе для погашення заборгованості; заявлена в позовній заяві сума 3;% річних не є обґрунтованою, оскільки в договорі чітко не встановлено відсоткового стягнення; на момент подання позову до суду сума основного боргу була погашена, тому штрафні санкції нараховано безпідставно.

Також відповідачем 26.04.2016р. подано до суду клопотання, яким останній просить розрахунок суми пені у розмірі 22247,50 грн не проводити та зменшити суму 3% річних, які суттєво завищені та нараховані не правомірно у відповідності до Постанови Уряду № 20 від 11.01.2005р.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

04.01.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (за договором - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газпостачсервіс" ( за договором - покупець) укладено договір №13-356-Н на купівлю-продаж природного газу. Договором передбачено наступне: продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах договору (п.1.1.); відповідно до п. 1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню; в п. 2.1. сторони погодили обсяг газу, у тому числі по місяцях кварталів згідно графіку.

Згідно з пунктом 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленим печаткою, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.4 договору).

Згідно з пунктом 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Відповідно до розділу 11 цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

10.07.2013р. сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. № 13-356-Н, відповідно до якої викладено п.п. 2.1, 5.2, 5.4 договору в новій редакції.

31.12.2013р. сторони уклали додаткову угоду №2 до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. № 13-356-Н, якою, окрім іншого, викладено ст. 11 договору «Строк дії договору» в наступній редакції: «Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення».

14.04.2014р. сторони уклали додаткову угоду №3 до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. № 13-356-Н, якою, виклали п .6.1 договору в новій редакції: «Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі» та п.п. 9.1., 9.2. договору в наступній редакції: «Спори (розбіжності) за договором вирішуються за домовленістю сторін. У разі недосягнення сторонами згоди щодо вирішення спорів (розбіжностей) за цим договором спір передається на вирішення в господарські суди України».

Додатковими угодами № 4 від 08.05.2014р, №5 від 10.06.2014р., №6 від 15.12.2014р., №7 від 203.2015р., №8 від 01.07.2015р., №9 від 01.10.2015р., №10 від 04.11.2015р. до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. № 13-356-Н, сторони змінювали обсяги газу та ціни газу.

15.12.2014р. сторони уклали додаткову угоду №6 до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. № 13-356-Н, якою, окрім зміни обсягів газу та ціни газу, продовжено строк дії договору в частині реалізації газу до 31 березня 2015р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення».

20.03.2015р. сторони уклали додаткову угоду №7 до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. № 13-356-Н, якою, окрім зміни обсягів газу та ціни газу, продовжено строк дії договору в частині реалізації газу до 31 грудня 2015р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору ПАТ НАК "Нафтогаз України" поставило Товариству з обмеженою відповідальністю "Газпостачсервіс" протягом січня-грудня 2013р., січня-грудня 2014р. та січня-грудня 2015р., природний газ в обсязі 5816,133 тис. куб.м на загальну суму 5464009,38 грн, що підтверджується актами приймання-передачі газу: від 31.01.2013р. за січень 2013р. на суму 102 138,41 грн; від 25.06.2014р. за лютий 2013р. на суму 80 174,28 грн; від 31.03.2013р. за березень 2013р. на суму 89 468,30 грн; від 30.04.2013р. за квітень 2013р. на суму 36 933,77 грн; від 31.05.2013р. за травень 2013р. на суму 9 162,52 грн; від 30.06.2013р. за червень 2013р. на суму 5 014,16 грн; від 31.07.2013р. за липень 2013р. на суму 6 406,01 грн; від 31.08.2013р. за серпень 2013р. на суму 11 218,13 грн; від 30.09.2013р. за вересень 2013р. на суму 377 047,59 грн; від 31.10.2013р. за жовтень 2013р. на суму 87375,91 грн; від 30.11.2013р. за листопад 2013р. на суму 79 984,45 грн; від 31.12.2013р. за грудень 2013р. на суму 142 027,99 грн; від 22.09.2014р. за січень 2014р. на суму 173 087,32 грн; від 28.02.2014р. за лютий 2014р. на суму 143 286,17 грн; від 28.10.2014р. за березень 2014р. на суму 90 410,56 грн; від 30.04.2014р. за квітень 2014р. на суму 64 345,03 грн; від 31.05.2014р. за травень 2014р. на суму 17 319,47 грн; від 30.06.2014р. за червень 2014р. на суму 15 277,57 грн; від 31.07.2014р. за липень 2014р. на суму 26 517,52 грн; від 31.08.2014р. за серпень 2014р. на суму 21 977,04 грн; від 30.09.2014р. за вересень 2014р. на суму 35 479,60 грн; від 31.10.2014р. за жовтень 2014р. на суму 119 703,82 грн; від 30.11.2014р. за листопад 2014р. на суму 227 114,06 грн; від 31.12.2014р. за грудень 2014р. на суму 298 074,61 грн; від 31.01.2015р. за січень 2015р. на суму 274 123,78 грн; від 28.02.2015р. за лютий 2015р. на суму 263 372,72 грн; від 31.03.2015р. за березень 2015р. на суму 199 907,15 грн; від 30.04.2015р. за квітень 2015р. на суму 371 010,42 грн; від 31.05.2015р. за травень 2015р. на суму 157403,90 грн; від 30.06.2015р. за червень 2015р. на суму 104 834,58 грн; від 31.07.2015р. за липень 2015р. на суму 130 067,72 грн; від 31.08.2015р. за серпень 2015р. на суму 135 432,14 грн; від 30.09.2015р. за вересень 2015р. на суму 144 315,28 грн; від 31.10.2015р. за жовтень 2015р. на суму 319 807,55 грн; від 30.11.2015р. за 01-03 листопада 2015р. на суму 64 494,66 грн; від 30.11.2015р. за 04-30 листопада 2015р. на суму 546 560,41 грн; від 31.12.2015р. за грудень 2015р. на суму 833 134,88 грн.

Відповідач за природний газ розрахувався частково на загальну суму 4925331,96 грн, що стверджується наявними в матеріалах справи довідкою про операції та довідкою про сальдо.

Таким чином, станом на час проведення розрахунку - 01.02.2016р. сума основного боргу відповідача за природний газ складала 538677,42 грн.

Судом встановлено, що між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Департаментом фінансів Вінницької облдержадміністрації, Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газпостачсервіс" були підписані спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 435 від 19.02.2013, № 1277 від 09.06.2015, № 2427 від 18.11.2015, № 361 від 09.02.2016, предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. № 13-356-Н, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Як вбачається з наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 1 від 10.02.2016, відповідачем перераховано на рахунок позивача 538677,00 грн на виконання Спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 361 від 09.02.2016 р., за природний газ за 2015 рік, згідно договору від 04.01.2013р. № 13-356-Н.

Таким чином, станом на час подання позову до суду (12.03.2016р.) сума основного боргу за спожитий відповідачем природний газ (з січня 2013 по грудень 2015р. включно) по договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. №13-356-Н склала 0,42 грн (538677,42 грн - 538677,00 грн), що також підтверджується обопільно підписаним сторонами актом звірки розрахунків станом на 25.03.2016 року.

Беручи до уваги встановлені обставини, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 692 ЦК України за договором купівлі-продажу, положення якого застосовуються до договорів поставки згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України одна сторона (продавець) зобов'язується передати у власність другій стороні (покупцеві) товар, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму після прийняття товару, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару.

Згідно зі статтею 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається , якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України , інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Приймаючи до уваги, те що станом на час звернення з позовом до суду сума основного боргу відповідача перед позивачем складала 0,42 грн, позовні в цій частині підлягають задоволенню як обґрунтовані та правомірні.

За змістом п. 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, якщо предмет спору був відсутній до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові.

З огляду на викладене та на підставі наявних у справі доказів, позов в частині с тягнення основного боргу підлягає задоволенню в сумі 0,42грн., а в частині стягнення 538677,00 грн основного боргу слід відмовити, як заявлених безпідставно.

Крім основного боргу позивач пред'явив до стягнення:

- 26101,15 грн пені (за зобов'язаннями січня 2015 року за період з 20.02.2015р. по 02.03.15р. у сумі 955,56 грн, за зобов'язаннями лютого 2015 року за період з 20.03.2015р. по 31.03.2015р. у сумі 1893,56 грн, за зобов'язаннями березня 2015 року за період з 20.04.2015р. по 05.05.2015р. у сумі 1546,26 грн, за зобов'язаннями квітня 2015 року за період з 20.05.2015р. по 18.06.2015р. у сумі 8130,51 грн, за зобов'язаннями травня 2015 року за період з 20.06.2015р. по 25.06.2015р. у сумі 1038,15 грн, за зобов'язаннями серпня 2015 року за період з 20.09.2015р. по 05.10.2015р. у сумі 637,21 грн, за зобов'язаннями вересня 2015 року за період з 20.10.2015р. по 02.11.2015р. у сумі 1431,04 грн, за зобов'язаннями жовтня 2015 року за період з 20.11.2015р. по 25.11.2015р. у сумі 1885,99 грн, за зобов'язаннями листопада 2015 року за період з 20.12.2015р. по 25.12.2015р. у сумі 164,18 грн, за зобов'язаннями грудня 2015 року за період з 20.01.2016р. по 01.02.2016р. у сумі 8418,67 грн).

- 2933,97 грн 3 % річних за зобов'язаннями з січня 2013року по грудень 2015 року;

- 784,40 грн інфляційних втрат нарахованих за зобов'язаннями березня 2013р. за період травня 2013р.; за зобов'язаннями серпня 2013р. за період жовтня 2013р.; за зобов'язаннями жовтня 2013р. за період грудня 2013р.; за зобов'язаннями грудня 2013р. за період лютого 2014р.; за зобов'язаннями квітня 2015р. за період червня 2015р.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України він зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню).

Неустойкою (штрафом, пенею) відповідно до положень ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Відповідно до п. 7.2. договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 31.12.2013р.) у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (Розділ ХІ договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) слатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо безпідставності стягнення 3% річних, оскільки право на стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання прямо передбачено законом (ст. 625 ЦК України) і не потребує його зазначення в договорі.

Твердження відповідача, що строки оплати за поставлений позивачем природний газ пропущені не з вини відповідача, а через несвоєчасне оформлення та передачу позивачем актів прийому-передачі не приймає судом з огляду на наступне.

Умовами договору від 04.01.2013р. сторони передбачили: не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.3.4.).

Так, частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України регламентовано, що у разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць (п.6.1. в редакції додаткової угоди №3 від 14.04.2014р.).

Вказаний пункт договору узгоджується з вимогами ч.1 статті 692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, пунктом 6.1 договору встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, що відповідає приписам ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України.

Дійсно, в п.3.4 та п.6.1 договору сторони вказали, що підписані сторонами акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків сторін, але, не містять положення про строк проведення остаточної оплати з урахуванням дати отримання покупцем підписаних продавцем актів

Тобто настання обов'язку з оплати спожитого газу не прив'язується до моменту підписання вказаних актів.

Крім того, із суті правовідносин сторін та суті договору вбачається, що покупець проводить оплату за обсяги фактично спожитого ним газу , показники якого саме він знімає із засобів обліку та вносить до акту приймання-передачі газу

Отже, пункт 6.1 договору та його інші положення не ставлять обовязок відповідача щомісячно сплачувати за отриманий газ до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, в залежність від дати оформлення відповідного акта приймання-передачі природного газу. Тобто прострочення грошового зобовязання відповідача за договором не повязане з моментом реального підписання сторонами відповідного акту.

Слід зауважити, що умови договору №13-356-Н від 04.01.2013р. не містять жодних застережень з цього приводу, зокрема, щодо можливості відліку 20-денного строку оплати з дня підписання акта приймання-передачі газу чи з дня одержання підписаного акта покупцем. Тому час отримання покупцем підписаного продавцем відповідного акту ніяк не впливає на момент виникнення прострочення за грошовим зобовязанням відповідача.

Такі висновки суду узгоджуються також з правовою позицією, висловленою Вищим господарським судом України у постанові від 21.07.2015р. у справі №902/1598/14.

З огляду на викладене, оскільки відповідач не здійснив вчасно оплату за поставлений природний газ, то він відповідно до чинного законодавства є боржником, що прострочив, а тому вимоги щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинному законодавству.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів та підтверджено представниками сторін в судовому засіданні, оплата вартості природного газу була здійснена відповідачем:

- за травень 2015р. - на виконання Спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 1277 від 09.06.2015, укладеного між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Департаментом фінансів Вінницької облдержадміністрації, Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газпостачсервіс", що стверджується платіжним дорученням № 25 від 10.06.2015р., виписками державного казначейства, банківськими виписками та розрахунком боргу;

- за жовтень 2015р. - на виконання Спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 2427 від 18.11.2015р., укладеного між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Департаментом фінансів Вінницької облдержадміністрації, Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газпостачсервіс", що стверджується платіжним дорученням № 5 від 24.11.2015, виписками державного казначейства, банківськими виписками та розрахунком боргу;

- за грудень 2015р. - на виконання Спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 361 від 09.02.2016, укладеного між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Департаментом фінансів Вінницької облдержадміністрації, Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газпостачсервіс", що стверджується платіжним дорученням № 1 від 10.02.2016р., виписками державного казначейства, банківськими виписками та розрахунком боргу;

В розділі 3 вказаних Спільних протокольних рішень сторони передбачили порядок та строки проведення взаєморозрахунків, зокрема визначили, що усі учасники зобов'язалися перерахувати кошти наступній стороні, а остання сторона - до загального фонду Державного бюджету України не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок.

Таким чином, підписавши вказані Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу №13-356-Н від 04.01.2013р. в травні 2015р., жовтні 2015р. та грудні 2015р.

Отже, для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу №13-356-Н від 04.01.2013р. та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених Спільними протокольними рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного суду України №15/044 від 25.03.2015р., Вищого господарського суду України у справі №922/4231/15 від 16.03.2016р.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов'язань в травні 2015р., жовтні 2015р. та грудні 2015р. за договором купівлі-продажу природного газу № 13-356-Н від 04.01.2013р. визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з тим, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження факту порушення відповідачем грошового зобов'язання, оскільки для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених Спільними протокольними рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку пені та відсотків річних, за зобов'язаннями інших місяців, визначених позивачем в розрахунку, судом виявлено помилку в періодах нарахування. Позивачем нарахування проводилися на дату часткового погашення заборгованості, що є неприпустимим з огляду на зміст роз'яснень Вищого господарського суду України , викладених в п.1.9 постанови пленуму від 17 грудня 2013 року N 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань. Разом з тим, наданий відповідачем контророзрахунок також містить помилки в нарахуванні, а саме: відповідачем не здійснювався перерахунок за дні в яких було здійснено часткову проплату.

Згідно проведеного судом перерахунку розмір 3% річних, згідно визначених позивачем періодів (за виключенням зобов'язань за травень 2015р., жовтень 2015р. та грудень 2015р. ) становить 2040,42 грн. Позивачем заявлено в позові вимога на стягнення 2933,97 грн 3% річних. Враховуючи вищевикладене позов в частині стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню в сумі 2040,42 грн, а в решті суми 893,55 грн слід відмовити.

Згідно проведеного судом перерахунку розмір пені, згідно визначених позивачем періодів (за виключенням зобов'язань за травень 2015р., жовтень 2015р. та грудень 2015р.) становить 13721,93 грн.

Позивачем заявлено в позові вимога на стягнення 26101,15 грн пені. Враховуючи вищевикладене позов в частині стягнення пені підлягає частковому задоволенню в сумі 13721,93 грн , а в решті суми 12379,22 грн слід відмовити.

Перевіркою правильності періодів нарахування та розрахунку інфляційних нарахувань за несвоєчасне виконання зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу №13-356-Н від 04.01.2013р., судом не виявлено помилок, в зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 784,40 грн інфляційних нарахувань підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені та 3% річних, судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зазначена стаття кореспондується з ч.3 ст.551 ЦК України, згідно якої, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 рудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено факту важкого фінансового стану, збитковості діяльності підприємства, винятковості обставин, крім того заявлені до стягнення штрафні санкції не є надмірно великими порівняно із сумою основної заборгованості.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що вищенаведені обставини не дають підстави для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, а можливість зменшення розміру 3% річних не передбачена чинним законодавством.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище процесуальним нормам та вимогам ухвал суду відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

Доводи відповідача наведені у відзиві від 04.04.2016р. є непереконливими, безпідставними, а тому оцінюються судом критично.

З урахуванням викладеного вище, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

11.05.2016р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст. ст. 4-3, 4-5, 32, 33, 43, 49, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостачсервіс", (23223, Вінницька область, Вінницький район, с. Зарванці, провулок Данила Нечая, б.1) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6) 0,42 грн основного боргу, 13721,93 грн пені, 784,40 грн інфляційних нарахувань, 2040,42 грн 3% річних, 248,21 грн відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В позові в частині стягнення 538677,00 грн основного боргу, 12379,22 пені, 3% річних в сумі 893,55 відмовити.

Повне рішення складено 13 травня 2016 р.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи