РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016Справа №910/9682/15

За позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва
до Акціонерного товариства закритого типу "Водний туризм"
про стягнення 129 236,13 грн.
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Зацепін С.С. (дов. № 47-11 від 04.01.2016 року)
від відповідача не з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 26 квітня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства закритого типу "Водний туризм" (надалі по тексту - відповідач) про відшкодування вартості безпідставно набутого майна в розмірі 129 236,13 грн., в тому числі 96 756,47 грн. основного боргу, 27 416,10 грн. інфляційних нарахувань, 5 063,56 грн. 3 % річних.

Позов мотивовано тим, що Акціонерне товариство закритого типу "Водний туризм" займає приміщення за адресою: м. Київ, бульвар Перова, буд. 2/1. Позивач зазначає, що він на підставі договорів з тепло та водопостачальними організаціями приєднав до свої мережі відповідача, як субабонента, та надавав послуги з центрального опалення, а останній фактично споживав послуги, проте не здійснював оплату за надані послуги, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва за період з 01.04.2012 року по 28.02.2015 року за надані комунальні послуги в розмірі 96 756,47 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2015 року порушено провадження у справі № 910/9682/15 та призначено справу до розгляду на 21.05.2015 року.

20.05.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

У судовому засіданні 21.05.2015 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, клопотання про продовження строків розгляду спору та клопотання про виклик у судове засідання для участі у розгляді справи посадових осіб Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва. У поданому відзиві відповідач зазначив, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували факт здійснення господарської операції з надання послуг, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Крім того, відповідач зазначає, що починаючи з опалювального сезону 2012 року послуги теплопостачання відповідачу не надаються, у зв'язку з цим вимога про їх оплату є безпідставною. Відповідач просив застосувати строки позовної давності щодо заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості, нарахованої у період з 01.04.2012 року по 14.04.2012 року.

Розглянувши подане відповідачем 21.05.2015 року клопотання про продовження строків розгляду спору, суд прийшов до висновку про його задоволення.

Розгляд клопотання відповідача про виклик у судове засіданні для участі у розгляді справи посадових осіб Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва відкладено до наступного судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 року розгляд справи було відкладено на 18.06.2015 року, у зв'язку з необхідністю подання додаткових доказів у справі.

18.06.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про призначення експертизи та документи на виконання вимог ухвали суду.

У судовому засіданні 18.06.2015 року представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 18.06.2015 року, у відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 25.06.2015 року, про що сторони були повідомлені під розписку.

24.06.2015 року представник позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав заяву про зміну підстав позову. У поданій заяві позивач зазначив, що несплата відповідачем вартості наданої та отриманої послуги порушує права позивача як балансоутримувача будівлі, в якій перебуває відповідач, а також права позивача як колективного замовника (абонента) комунальних послуг, яким укладено договори з виконавцями цих послуг. Позивач зазначає, що у відповідача виникла заборгованість у частині оплати за фактично надані комунальні послуги за період з 01.04.2012 року по 28.02.2015 року у розмірі 96 756,47 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 27 416,10 грн. інфляційних нарахувань та 5 063,56 грн. 3 % річних.

У судовому засіданні 25.06.2015 року представник позивача заперечив проти поданого клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2015 року у справі № 910/9682/15 призначено судово-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково - дослідному інституту судових експертиз (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6) та зупинено провадження у справі.

27.07.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшов лист від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, яким повідомлено суд, що у зв'язку зі значною поточною завантаженістю експертів, експертиза, яка призначена по справі № 910/9682/15 не може бути виконана у термін, встановлений Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, та зазначено, що дана експертиза може бути проведена у термін понад три місяці та додано клопотання № 12612/15-43 судового експерта О.В. Карпенко про забезпечення додатковими матеріалами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2015 року поновлено провадження у справі № 910/9682/15, клопотання судового експерта О.В. Карпенко про забезпечення додатковими матеріалами задоволено, надано згоду на проведення судової експертизи у строк понад три місяці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2015 року зупинено провадження у справі № 910/9682/15.

18.01.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшов лист від Київського науково - дослідного інституту судових експертиз у якому зазначено, що у зв'язку зі значною поточною завантаженістю експертів та великим періодом дослідження первинних документів по даній справі, експертиза, яка призначена по справі № 910/9682/15 не може бути виконана у термін, встановлений Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, та зазначено, що дана експертиза може бути проведена у термін понад три місяці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 року поновлено провадження у справі № 910/9682/15 та надано згоду на проведення судової експертизи в термін понад три місяці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 року зупинено провадження у справі № 910/9682/15.

До відділу діловодства Господарського суду міста Києва 14.04.2016 року від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист, з якого вбачається, що призначена ухвалою суду від 25.06.2015 року експертиза не проведена у зв'язку з несплатою відповідачем вартості проведення експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2016 року поновлено провадження у справі № 910/9682/15, розгляд справи призначено на 26.04.2016 року.

Розглянувши подану позивачем заяву про зміну підстав позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи норми статті 22 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що дана дія не суперечить законодавству та не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів, суд приймає до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову.

Розглянувши подане відповідачем клопотання про виклик у судове засіданні для участі у розгляді справи посадових осіб Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва суд відмовляє у його задоволенні у зв'язку з необґрунтованістю.

У судовому засіданні 26.04.2016 року представник позивача надав додаткові документи по справі та усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання 26.04.2016 року не з'явився, про причини неявки суду невідомо, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 02125, м. Київ, бульвар Перова, буд. 2/1, на яку було відправлено ухвали суду вказана в позові та підтверджується матеріалами справи.

Слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що відповідно до пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (підприємство), створене відповідно до рішення ІІ (ХХ) сесії ХХІІІ скликання Дніпровської районної у м. Києві ради депутатів від 01.10.2001 року № 17, зареєстроване Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією 01.11.2001 року, за реєстраційним номером 00891 (пункт 1.1. Статуту).

Згідно з пунктом 1.1. Статуту підприємство здійснює свою діяльність з метою реалізації планів та доручень власника та його виконавчих органів з питань задоволення потреб споживачів в наданні комунальних послуг.

Пунктом 3.2 Статуту визначено, що предметом діяльності підприємства є надання споживачам комунальних послуг з холодного, гарячого водопостачання та водовідведення, центрального опалення та газопостачання на підставі укладених договорів з виробниками/постачальниками послуг, а також збір платежів від споживачів на користь виробників/постачальників.

Акціонерне товариство закритого типу "Водний туризм" займає приміщення за адресою: м. Київ, бульвар Перова, буд. 2/1.

Протягом періоду з 01.04.2012 року по 28.02.2015 року позивачем було надано відповідачу комунальні послуги у вказане приміщення за адресою: м. Київ, бульвар Перова, буд. 2/1, що підтверджується наявними в матеріалах справи розробками по груп - рахункам, особовими картками та розшифровками (табуляграмами) постачальних компаній на потреби центрального опалення за вказаний період.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на підставі договорів з тепло та водопостачальними організаціями приєднав до свої мережі відповідача, як субабонента, та надавав послуги з центрального опалення, а останній фактично споживав послуги, тобто між сторонами виникли позадоговірні відносини, проте відповідач не здійснював оплату за надані послуги, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем за період з 01.04.2012 року по 28.02.2015 року за надані комунальні послуги в розмірі 96 756,47 грн. Крім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 27 416,10 грн. інфляційних нарахувань та 5 063,56 грн. 3 % річних.

Позивачем була надіслана на адресу відповідача претензія від 04.07.2014 року № 47-3011 з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 96 756,47 грн., яка залишена відповідачем без відповіді та виконання.

У поданому відзиві відповідач зазначив, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували факт здійснення господарської операції з надання послуг, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Крім того, відповідач зазначає, що починаючи з опалювального сезону 2012 року послуги теплопостачання відповідачу не надаються, у зв'язку з цим вимога про їх оплату є безпідставною. Відповідач просив застосувати строки позовної давності стосовно заявлених позовних вимог за період з 01.04.2012 року по 14.04.2012 року.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до статей 12, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; виконавець - це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач комунальних послуг зобов'язаний укласти договір та оплачувати спожиті комунальні послуги.

Таким чином, необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і визначена саме як обов'язок, а не право сторін, тому сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не є підставою звільнення від відповідача від обов'язку оплатити за спожиті послуги.

Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог частини 3 статті 179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що до комунальних послуг відносяться централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідно до пунктів 18, 20 яких розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Незважаючи на факт відсутності між позивачем та відповідачем договірних відносин щодо надання житлово-комунальних послуг, суд зазначає, що з урахуванням норми статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно з пунктами 18 та 20 постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року "Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення" (далі - постанова КМУ № 630 від 21.07.2005 року) плата за надані послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк, і вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з березня 2012 року по травень 2014 року позивачем було надано відповідачу комунальні послуги у вказане приміщення за адресою: м. Київ, бульвар Перова, буд. 2/1, що підтверджується наявними в матеріалах справи розробками по груп - рахункам, особовими картками та розшифровками (табуляграмами) постачальних компаній на потреби центрального опалення та холодного водопостачання за вказаний період.

Оскільки, позивач утримує житловий будинок на балансі, здійснює його експлуатацію та надає власникам приміщень житлово-комунальні послуги, він зобов'язаний надавати такі послуги відповідачу незалежно від укладення останнім договору.

Статтею 181 Господарського кодексу України передбачено, що в разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору і такий договір вважається неукладеним, а одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання - правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Оскільки відповідач користувався житлово-комунальними послугами, які надаються в повному обсязі Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, то він зобов'язаний відшкодувати вартість отриманих послуг.

Судом встановлено, що відповідач, в порушення вищезазначених норм чинного законодавства, не здійснив оплату наданих комунальних послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення за період з березня 2012 року по травень 2014 року 96 756,47 грн. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно клопотання відповідача про застосування строків позовної давності стосовно заявлених позовних вимог за період з 01.04.2012 року по 14.04.2012 року слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вже було зазначено судом, згідно зі статтями 18 та 20 постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року "Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення" плата за надані послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк, і вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Таким чином, оплату за надані комунальні послуги за березень 2012 року відповідач повинен був здійснити у строк до 20.04.2012 року включно, прострочення платежу починається з 21.04.2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до суду 15.04.2015 року, тобто у межах трирічного строку позовної давності.

Таким чином, клопотання відповідача про застосування строків позовної давності стосовно заявлених позовних вимог за період з 01.04.2012 року по 14.04.2012 року задоволенню не підлягає.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 27 416,10 грн. інфляційних нарахувань та 5 063,56 грн. 3 % річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині в розмірі 4 905,04 грн. 3 % річних.

Поданий позивачем розрахунок інфляційних втрат є арифметично вірним, відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у розмірі 27 416,10 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Згідно з статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 96 756,47 грн. основного боргу, 4 905,04 грн. 3 % річних, 27 416,10 грн. інфляційних нарахувань.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства закритого типу "Водний туризм" (02125, м. Київ, бульвар Перова, будинок 2/1, ідентифікаційний код 19259858) на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вулиця Челябінська, будинок 9-Г, ідентифікаційний код 03366612) 96 756 (дев'яносто шість тисяч сімсот п'ятдесят шість) грн. 47 коп. основного боргу, 4 905 (чотири тисячі дев'ятсот п'ять) грн. 04 коп. 3 % річних, 27 416 (двадцять сім тисяч чотириста шістнадцять) грн. 10 коп. інфляційних нарахувань, 2 581 (дві тисячі п'ятсот вісімдесят одну) грн. 55 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.04.2016 року

Суддя С.В. Стасюк