РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2016Справа № 910/2291/16

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Державної акціонерної холдингової компанії "Артем"

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 27 400, 06 грн.

за участю представників:

від позивача:Манірко В.М.- представник за довіреністю № 18-2815 від 30.10.2015 р.
від відповідача:ОСОБА_3- представник за довіреністю б/н від 04.04.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулась Державна акціонерна холдингова компанія "Артем" (далі - ДАХК "Артем") з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.) про стягнення 27 400, 06 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору оренди № 37ВА-14 від 01.08.2014 р. в частині своєчасного здійснення орендної плати за орендоване приміщення.

У позові Державна акціонерна холдингова компанія "Артем" просило суд стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за січень-березень 2015 р. у сумі 13 039,10 грн., пеню у сумі 6 923,82 грн., інфляційні втрати у сумі 6 859,03 грн., 3 % річних у сумі 578,65 грн., а всього - 27 400,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача позов визнав частково, просив відмовити у задоволенні частини позовних вимог, оскільки позивач невірно розрахував основну суму заборгованості та не врахував умови додаткової угоди № 2 від 01.03.2015 р., укладеної сторонами до договору оренди.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.08.2014 р. між Державною акціонерною холдинговою компанією "Артем" (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендар) був укладений договір оренди № 37ВА-14 (далі - договір), відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове користування нежиле приміщення, яке знаходиться на балансі орендодавця за адресою: АДРЕСА_2, ДБК «Юний Артемовець», 2 поверх, загальною прощею 147, 6 м. кв.

Згідно з п. 2.1 договору орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Відповідно до п. 3.1 договору оренда плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою Кабінетів Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 (зі змінами) і складає 8 501, 76 грн.

Орендна плата перераховується орендарем орендодавцю не пізніше останнього числа поточного місяця на підставі рахунку орендодавця (п. 3.2 договору).

Цей договір діє з 01 серпня 2014 р. до 01 липня 2017 р. строком на 2 роки 11 місяців, з подальшою його пролонгацією (п. 11.1 договору).

У судовому засіданні встановлено, що позивач на виконання умов вказаного договору передав відповідачу в оренду нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, ДБК «Юний Артемовець», 2 поверх, загальною прощею 147, 6 м. кв.

У подальшому відповідач від частини орендованого приміщення у розмірі 13,7 кв.м. відмовився та повернув цю частину позивачу, про що свідчать акти прийому - передачі від 01.10.2014 р. та додаткова угода № 1 від 01.10.2014 р. Даною додатковою угодою № 1 сторони встановили, що загальна площа приміщень, які залишаються в оренді з 01.10.2014 р., становить 133,9 кв.м., а плата за їх користування складає - 7 773,70 грн.

Також судом встановлено, що орендар повернув ще частину приміщення площею 97,2 кв.м., внаслідок чого з 01.03.2015 р. у відповідача залишилось у користуванні приміщення площею 36,7 кв.м., орендна плата за яке становить 2 360,99 кв.м. Зазначене вбачається з додаткової угоди № 2 від 01.03.2015 р. та підтверджується актом повернення майна.

01.04.2015 р. ФОП ОСОБА_1 остаточно повернув позивачу орендоване приміщення площею 36,7 кв.м. за відповідним актом прийому-передачі, що міститься в матеріалах справи та договір оренди припинив свою дію.

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відносини щодо оренди державного майна регулюються спеціальним законом - Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

За умовами ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Відносини щодо оренди державного майна регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності, строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно з ч. 2 вказаної статті методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 ст. 26 та п. 1 ст. 27 Закону договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, а орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач зазначає, що відповідач зі свого боку, зобов'язання за договором виконав неналежним чином, внаслідок чого йому було нараховано орендну плату за користування майном у період з січня по березень 2015 р. на суму 26 039,10 грн., яка у подальшому була оплачена відповідачем частково - на суму 13 000,00 грн. Отже, у відповідача залишилась несплаченою орендна плата у сумі 13 039,10 грн. (26 039,10 грн. - 13 000,00 грн.).

Проте, суд не погоджується з такими доводами позивача, оскільки за умовами додаткової угоди № 2 від 01.03.2015 р., у березні 2015 р., орендна плата за користування приміщенням становила 2 360,99 грн. (а не як вказує позивач - 9 070,39 грн.) і саме таку орендну плату погодили сторони. Таким чином, судом встановлено, що загальна сума орендної плати за січень-березень 2015 р. склала 19 329,70 грн.

При цьому у судовому засіданні встановлено, що відповідач орендну плату сплатив за вказаний період - на суму 18 000,00 грн., що підтверджується касовим ордером № 199 від 11.06.2015 р., квитанціями № 14261569 від 11.09.2015 р., № 14698281 від 26.11.2015 р., наданими ФОП ОСОБА_1

Отже, зважаючи на встановлені обставини, до порушення провадження у даній справі у відповідача була наявна заборгованість за договором оренди у сумі 1 329,70 грн. (а не у заявленій сумі - 13 039,10 грн.).

Пояснення представника позивача про те, що йому невідомо про укладення додаткової угоди № 2 від 01.03.2015 р., суд не приймає до уваги, оскільки оригінал цієї угоди був наданий відповідачем на вимогу суду, і з нього вбачається, що умови про повернення частини приміщення і зменшення орендної плати сторонами були погоджені, а договір підписаний уповноваженими представниками сторін та засвідченний їх печатками.

Крім того, судом встановлено, що під час розгляду справи відповідач ще сплатив кошти в рахунок орендної плати у сумі 5 000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 15207444 від 01.03.2016 р., тобто у більшому розмірі, ніж наявна у нього заборгованість.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що у відповідача відсутня заборгованість за договором оренди № 37ВА-14 від 01.08.2014 р. на суму 1 329,70 грн., у зв'язку з чим провадження в цій частині позовних вимог підлягає припиненню згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Крім суми основного боргу, позивач також просив стягнути з відповідача пеню у сумі 6 923,82 грн., нараховану на орендну плату за кожний місяць користування приміщенням (січень-березень 2015 р.).

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що разі несплати, несвоєчасної або часткової сплати орендної плати орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ з суми заборгованості за кожен день прострочення, починаючи з першого дня місяця наступного за поточним.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Провівши перерахунок заявленої позивачем суми пені відповідно до подвійної облікової ставки Національного банку України, вимог ст. 232 ГК України, а також з урахуванням встановленої суми заборгованості за березень 2015 р., суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 4 940,21 грн., тобто у меншій сумі, ніж просив позивач.

При цьому залишок суми орендних платежів оплачених відповідачем під час розгляду справи, суд не зараховує в рахунок погашення пені, оскільки призначенням платежу у квитанції № 15207444 від 01.03.2016 р., зазначено орендну плату за договором № 37ВА-14 від 01.08.2014 р., а не сплату пені.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 6 859,03 грн. та 3 % річних у сумі 578,65 грн., то суд вважає вимоги в цій частині позову обгрунтованими.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Провівши власний перерахунок суми матеріальних втрат з урахуванням встановленої суми боргу за березень 2015 р., суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 5 855,04 грн. та 3 % річних у сумі 323,42, тобто у менших сумах, ніж заявлено позивачем, оскільки, позивачем невірно визначено основну суму заборгованості.

Згідно зі статтею 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-34, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Провадження за позовом Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 27 400, 06 грн. в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 основної заборгованості в сумі 1 329,70 грн. припинити.

Позов Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 26 070,36 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (04209, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 2/10, ідентифікаційний код 14307699) пені у сумі 4 940 (чотири тисячі дев'ятсот сорок) грн. 21 коп., інфляційну складову боргу у сумі 5 855 (п'ять тисяч вісімсот п'ятдесят п'ять) грн. 04 коп., 323 (триста двадцять три) грн. 42 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 587 (п'ятсот вісімдесят сім) грн. 70 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 18 квітня 2016 року.

Повний текст рішення підписаний 26 квітня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.