РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р. Справа № 903/17/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Огороднік К.М.

суддів Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР" на рішення господарського суду Волинської області від 14.03.16 р.

у справі № 903/17/16 (суддя Гарбар Ігор Олексійович )

позивач ОСОБА_2 публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг"

відповідач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор"

про зобов'язання повернути майно

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 (довіреність №14/20-52/15 від 07.05.2015р.);

відповідача - не з'явився.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

Розпорядженням керівника апарату від 22.04.2016 року у справі №903/17/16 в зв'язку з перебуванням у відпустці судді Крейбух О.Г. призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів у справі №903/17/16 визначено склад колегії суддів: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Огороднік К.М., суддя Тимошенко О.М.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 14.03.2016 року у справі № 903/17/16 позов Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" до Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" про зобов'язання повернути майно задоволено.

Зобовязано ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" повернути майно, а саме: бензин марки А-95 500 л. шляхом вилучення та передачі державному публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг".

Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" на користь державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Волинської області скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Крім того, відповідно до п.4 ухвали апеляційного суду від 29.03.2016 року передбачено, що неявка представників сторін в судове засідання в разі повідомлення їх належним чином не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті.

14.04.2016 року на адресу апеляційного суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів в порядку ст.38 ГПК України, в якому останній просить суд витребувати в ТОВ "Золотий екватор" документи аналізу всіх використаних та невикористаних карток на пальне НАК "Украгролізинг" згідно договору поставки нафтопродуктів №03029/164 від 01.04.2013 року.

Колегія суддів, розглянувши подане позивачем клопотання, зазначає наступне.

Зі змісту ст. 38, 99 ГПК України вбачається, що у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Звертаючись з клопотанням про витребування доказів до суду апеляційної інстанції, заявник, з огляду на вимоги частини першої статті 101 ГПК України, повинен також обґрунтувати неможливість подання цих доказів до місцевого господарського суду.

Відповідно до ч.2 ст.38 ГПК України, у клопотанні, зокрема, повинно бути зазначено обставини, які може підтвердити цей доказ.

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання не вбачає підстав для його задоволення, оскільки згідно вимог ст.38 ГПК України витребування доказів є правом, а не обов'язком суду. Крім того, відповідачем на вимогу суду першої інстанції листом за №204 від 12.03.2016 року було надано інформацію про невикористані картки на пальне згідно вищевказаного договору, що на думку апеляційного суду, є достатніми доказами для вирішення даного спору по суті. При цьому, інформація щодо всіх використаних та невикористаних карток на пальне, яку просить витребувати позивач, не відноситься до предмету розгляду апеляційної скарги по даній справі й будь-яка отримана відповідь, не вплине на результати розгляду даної апеляційної скарги.

Безпосередньо в судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги та доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.04.2013 року між державним публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (позивач/покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" (відповідач/постачальник) був укладений договір поставки нафтопродуктів №03029/164 (далі - договір, а.с.18-21), відповідно до п.1.1 якого, постачальник зобов'язувався поставити покупцю нафтопродукти в асортименті, в подальшому іменовані товар, а покупець в свою чергу зобовязувався прийняти товар від постачальника та оплатити його вартість на умовах даного договору.

Додатково до основного зобов'язання постачальник зобов'язувався зберігати проданий товар до дати поставки на умовах договору.

У відповідності до п.1.2 асортимент та кількість товару погоджується сторонами у додатках, що є невідємними частинами даного договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, ціна за одиницю виміру кількості товару встановлюється за погодженням сторін в додатках, які є невідємними частинами даного договору. Ціна товару включає податки, збори та інші обовязкові платежі до бюджетів, передбаченні чинним законодавством України. До ціни товару входять також вартість зберігання товару постачальником в резервуарах АЗС протягом одного календарного року.

Згідно п.3.1 договору після погодження сторонами асортименту, кількості та ціни товару (товарної партії) шляхом підписання відповідного додатку до даного договору, постачальник видає за видатковою накладною покупцю картки на пальне WOG встановленої форми відповідного номіналу на пальне або картки.

У відповідності до п.3.2 картка на пальне виготовлена на глянцевому паперовому чи пластиковому носії та заламінована плівкою. Містить емблему торгової марки WOG, вказівку на вид (марку) товару та номінал. На картку нанесено штрих-код, гелографічне зображення та інші ступені захисту. Картка на пальне є товарно-розпорядчим документом на товар, на підставі якого здійснюється відпуск товару на АЗС. Картка на пальне не є розрахунковим чи платіжним засобом. Для отримання товару (заправки пальним транспортного засобу на АЗС) водій пред'являє оператору АЗС картку на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію картки на пальне, і, на підставі цього, здійснює відпуск товару відповідної марки та кількості. При відпуску товару, картка на пальне залишається у оператора, що є підтвердженням факту отримання покупцем товару відповідного асортименту та кількості.

Відповідно до п.п. 3.3, 3.4 договору, товар постачається покупцю по-частково (товарними партіями) на умовах - FСА (інкотермс-2010) - завантажено в автомобільний транспорт покупця з резервуарів автозаправних станцій (АЗС) постачальника. Перелік АЗС та їх місцезнаходження визначаються в додатку №1, що є невід'ємною частиною даного договору. Протягом терміну дії даного договору сторони мають право змінювати перелік АЗС, шляхом внесення відповідних змін до додатку № 1, що є невід'ємною частиною даного договору. Датою поставки товару є дата отримання товару на АЗС.

Згідно п.4.2 розрахунки за товар покупець здійснює на умовах 100% попередньої оплати вартості товару або його партії, якщо інший строк (термін) оплати не визначено у додатках, що є невідємними частинами даного договору. При цьому, момент виконання зобов'язань покупця по оплаті товару чи його партії вважається момент поступлення грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

У відповідності до п.6.3 товар (партія товару) передається уповноваженим особам покупця на АЗС лише на підставі пред'явленої оператору АЗС картки на пальне.

Відповідно до 6.5 картки на пальне, не пред'явлені оператору АЗС протягом 1 року з моменту їх отримання покупцем, втрачають свою чинність і не є дійсними.

Згідно п.10.9 даний договір набуває сили з моменту його підписання і діє до 31.12.2011р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання сторонами.

Вказані договори підписані сторонами та скріплені відтисками їх печаток.

01.04.2015 року та 04.06.2015 року між сторонами підписані додатки №1 та №2 до договору №03029/164 від 01.04.2013 р., відповідно до яких сторони погодили вартість товару (а.с. 22,23).

04.06.2014 р. між тими ж сторонами підписано додаткову угоду № 1/282 до договору №03029/164 від 01.04.2013 р. (а.с.24), згідно умов якої сторони домовились, що з моменту підписання цієї угоди постачальник постачає, а покупець приймає та оплачує товар за цінами, визначеними в додатку №2. З дати підписання цієї угоди додаток № 1 до договору втрачає свою чинність.

Як встановлено судами обох інстанцій, позивачем на виконання умов договору здійснено попередню оплату товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та банківськими виписками № 9036 від 03.09.2013 р. на загальну суму 462277,00 грн., №9932 від 13.11.2013 р. на загальну суму 119899,80 грн. (а.с.25-28).

Відповідач, в свою чергу, на виконання п.3.1 договору, видав покупцю (позивачу) картки на пальне WOG, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними № 6489 від 04.09.2013 р. на загальну суму 462277,00 грн. (а.с.29-38), № 12416 від 18.11.2013 р. на загальну суму 119899,80 грн. (а.с.39-41).

Починаючи з липня 2015 року при заправці автомобілів за предявленими картками, які були отримані за вищевказаними видатковими накладними працівникам ПАТ "НАК "Украгролізинг" на АЗС "WOG" було відмовлено у відпуску пального (бензину марки А-95) у кількості 500 літрів (картки номіналом по 20 літрів), в зв'язку з простроченням дії предявлених карток.

13.08.2015 року ПАТ "НАК "Украгролізинг" звернулося до ТОВ "Золотий Екватор" листом за № 16/1511, відповідно до якого, крім іншого, ПАТ "НАК "Украгролізинг" просило вирішити питання можливого обміну прострочених карток на діючі (а.с.46).

21.08.2015 року ПАТ "НАК "Украгролізинг" звернулося до ТОВ "ВОГ Рітейл" з листом № 09/1545, в якому просило заблокувати усі картки "WOG", що придбані Компанією (а.с.47).

Крім того, листом від 26.08.2015 № 14/1564 ПАТ "НАК "Украгролізинг", з метою підписання актів звірки взаємних розрахунків за договорами поставки нафтопродуктів, в тому числі за договором поставки нафтопродуктів № 03029/164 від 01.04.2013р., звернулося до ТОВ "Золотий Екватор" з проханням щодо надання інформації, із зазначенням штрих-кодів карток, за якими не було здійснено відпуск товару.

Також листом від 01.10.2015 №11/1809 ПАТ "НАК "Украгролізинг", крім іншого, зверталося до ТОВ "Золотий Екватор" з проханням надати інформацію щодо причин відмови операторів АЗС заправляти автомобілі Компанії пальним по картках "WOG" до дати блокування карток "WOG" Компанією, а також щодо обміну карток "WOG", за якими Компанія не може отримати пальне на АЗС, на діючі (а.с. 48-50).

Відповідачем, в свою чергу, листом від 11.11.2015 № 326, на вищезазначений лист надано відповідь, що інформації із зазначенням штрих-кодів карток, за якими не було здійснено відпуск товару, надати не може, по причині відсутності такої. Що стосується обміну протермінованих талонів на нові, то ТОВ "Золотий Екватор" просило надати офіційний письмовий запит, копії видаткових накладних про отримання даних талонів, а також самі талони (пластикові картки), після чого буде розглянуте питання щодо обміну талонів (а.с.51).

Листом за №14/2065 від 16.11.2015 року позивач вкотре звернувся до відповідача обміняти прострочені картки "WOG" на нові картки "WOG" такого ж самого номіналу, за якими Компанія зможе отримати пальне на АЗС та просив повідомити, куди предявити оригінали таких карток для їх обміну (а.с.52).

Оскільки, вищевказані вимоги були залишені ТОВ "Золотий Екватор" без відповіді та належного реагування, ПАТ "НАК "Украгролізинг" звернулося до господарського суду з позовом про зобов'язання ТОВ "Золотий Екватор" повернути майно, а саме: бензин марки А-95 - 500 л. шляхом вилучення та передачі ПАТ ПАТ "НАК "Украгролізинг".

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Як встановлено судами обох інстанцій, правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі укладеного між ними договору поставки нафтопродуктів №030029/164 від 01.04.2013 р., згідно якого відповідач зобов'язувався поставити у власність позивача, а позивач в свою чергу зобов'язувався прийняти і оплатити товар, зазначений в п.1.1 договору.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вже зазначалося вище, згідно платіжних доручень (а.с.25-27) позивач оплатив вартість товару, а відповідач передав йому картки на підтвердження права власності на оплачений товар, що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними (а.с.29-41).

Відповідно до ч.1 ст.662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлене договором або законом (ч.1 ст.334 ЦК України).

Крім того, п.1.1 договору сторони передбачили, що додатково до основного зобов`язання постачальник зобов`язувався зберігати проданий товар до дати поставки на умовах даного договору. Згідно п.2.1 договорів до ціни товару входить також вартість зберігання товару постачальником в резервуарах АЗС протягом 1 календарного року.

Отже, з моменту передачі відповідачем позивачу карток на пальне за видатковими накладними між сторонами у справі виникли правовідносини зберігання придбаних позивачем у відповідача обсягів нафтопродуктів.

З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства та умов договору, з моменту передання відповідачем за видатковими накладними карток на пальне "WOG" позивачу, останній набув право власності на нафтопродукти в об'ємах, які зазначені у видаткових накладних.

Відповідно до ст.936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ч.1 ст.938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

У відповідності до ст.949 ЦК України, зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Слід зазначити, що відповідачем ні суду першої інстанцї, ні апеляційному суду не надано доказів на підтвердження факту передачі відповідачем позивачу придбаних останнім на підставі вищевказаного договору нафтопродуктів, які зберігаються відповідачем у резервуарах АЗС; відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Відповідно до ст.667 ЦК України, якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов'язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення.

Згідно ч.5 ст.226 ГК України у разі невиконання зобов'язання про передачу їй індивідуально визначеної речі (речей, визначених родовими ознаками) управнена сторона має право вимагати відібрання цієї речі (речей) у зобов'язаної сторони або вимагати відшкодування останньою збитків.

Відповідно до ч.2 ст.938 ЦК України, якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Слід зазначити, що згідно п.6.5 договору картки є недійсними, однак зазначене не тягне за собою втрату позивачем права власності на придбаний товар та припинення зобовязання з боку відповідача по передачі вказаного товару, оскільки передача відповідачем карток на право отримання позивачем товару не свідчить про виконання відповідачем своїх зобовязань в повному обсязі, з огляду на те, що відповідач продав товар, а позивач придбав його і передав на зберігання без встановленого строку, а відтак згідно з вимогами ст.ст. 662, 936, 938 ЦК України, продавець (зберігач) зобовязаний передати його покупцю.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що позивач оплатив, однак не отримав на його вимогу із зберігання відповідача 500 л. бензину марки А-95 у звязку із закінченням терміну дії карток, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Волинської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Волинської області від 14.03.2016 року у справі №903/17/16 - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Тимошенко О.М.