Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

Іменем України

від 26 квітня 2016 року у справі №927/358/16

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г., розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/358/16

за позовом: Приватного підприємства «АВТОКОМ-СЕРВІС», вул. Інструментальна, 34, м. Чернігів, 14031

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АРИКАРА ОСОБА_1», вул. Борисенка, 60-А, м. Чернігів, 14037

про стягнення 6074грн.04коп.

у присутності представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 адвоката, договір №1/16 від 16.03.2016

від відповідача: ОСОБА_3 директора, наказ №1 від 22.04.2013

В судовому засіданні 26.04.2016 на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 5000грн. боргу з оплати робіт з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, 1003грн.03коп. пені, нарахованої за період з 02.02.2016 по 13.04.2016, та 71грн.01коп. трьох процентів річних, нарахованих за період з 02.02.2016 по 13.04.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору №99 від 14.12.2015 про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів позивачем виконано на користь відповідачу роботи загальною вартістю 15956грн., перелік яких визначений в акті №С-00000115 від 25.01.2016 здачі-прийняття робіт (надання послуг). За твердженням позивача відповідач вартість робіт оплатив частково в сумі 10956грн., внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 5000грн. Відповідач письмового відзиву на позов не надав. Відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається судом за наявними у ній матеріалами.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача проти виконання позивачем на його користь робіт на підставі договору №99 від 14.12.2015 та визначених в акті №С-00000115 від 25.01.2016 здачі-прийняття робіт (надання послуг) загальною вартістю 15956грн., а також проти наявності боргу у заявленому до стягнення розмірі не заперечував.

В судовому засіданні, яке відбулось 26.04.2016, прийняли участь представники сторін.

Клопотання сторін про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу судом задоволені. Засідання господарського суду по розгляду даної справи проведено без фіксації технічними засобами. Хід судового процесу відображено у протоколі судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представників сторін, зясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2015 року між Приватним підприємством «АВТОКОМ-СЕРВІС» (позивач у справі, виконавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АРИКАРА ОСОБА_1» (відповідач у справі, замовник за договором) укладено договір №99 про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів (далі за текстом рішення договір), за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобовязання протягом строку дії даного договору надавати комплекс послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів з встановленням запчастин і використанням супутніх товарів, необхідних при наданні вищевказаних послуг, на станції технічного обслуговування та ремонту автомобілів за місцезнаходженням виконавця: м.Чернігів, вул. Інструментальна, 34.

Згідно із п.1.5. договору поточний ремонт ТЗ замовника проводиться з використанням автозапчастин виконавця.

Відповідно до п.8.1. договору даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє по « 31» грудня 2016р. (включно), а в частині взятих на себе зобовязань, до повного їх виконання.

Як вбачається з наданого до матеріалів справи примірника договору №99 від 14.12.2015, останній підписаний сторонами та скріплений їх печатками, що за умовами цього договору свідчить про набрання ним чинності.

Доказів розірвання або визнання недійсним вказаного договору в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу ст.629 Цивільного кодексу України договір №99 від 14.12.2015 є обовязковим для виконання сторонами.

Надаючи правову кваліфікацію спірним відносинам суд виходить з такого:

Згідно зі ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За змістом ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.2 ст.628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

За своєю правовою природою договір №99 від 14.12.2015 є змішаним та поєднує в собі елементи договору про надання послуг та договору підряду, оскільки його предметом є як надання послуг, які споживаються в процесі їх надання (перевірка технічного стану транспортного засобу; послуга з доставки виконавцем на прохання замовника його транспортного засобу на СТО (п.2.1. договору)) так і ремонт транспортних засобів.

Отже суд доходить висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору №99 від 14.12.2015, підпадають під правове регулювання норм глави 63 Цивільного кодексу України та норм §1 глави 61 Цивільного кодексу України

На виконання договору позивачем з використанням власних автозапчастин проведено ремонт транспортного засобу відповідача загальною вартістю 15956грн., що підтверджується актом №С-00000115 від 25.01.2016 здачі-прийняття робіт (надання послуг), підписаним обома сторонами та скріпленим їх печатками.

На оплату вищевказаних робіт та вартості запчастин (матеріалів), які планувалось використати, позивачем виставлявся відповідачу рахунок-фактура №С-00000075 від 22.01.2016 на суму 15956грн.

Згідно із ч.2 ст.628 Цивільного кодексу України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

А тому до спірних відносин в частині проведення розрахунків за ремонт транспортного засобу застосовувати належить норми §1 глави 61 Цивільного кодексу України, якими регулюються правовідносини підряду.

Згідно з ч.1 ст.853 Цивільного кодексу України замовник зобовязаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Як вбачається зі змісту акту №С-00000115 від 25.01.2016 в ньому зазначено, що: «роботи прийнятті в повному обсязі по кількості та якості; сторони взаємних претензій одна до одної не мають».

Таким чином, підписання відповідачем акту здачі-прийняття робіт без застережень розцінюється судом як прийняття виконаних позивачем робіт, погодження з їх якістю, обсягом та вартістю, що, в свою чергу, підтверджує факт належного виконання позивачем взятих на себе за договором зобовязань.

Факт виконання позивачем робіт у визначеному в акті обсязі в ході розгляду даної справи відповідачем також не оспорювався.

Відповідно до ст.854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобовязаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, достроково.

Вартість та порядок оплати наданих послуг сторони узгодили в розділі 3 договору та встановили, що вартість наданих послуг та запчастин визначається на підставі тарифів та розцінок, встановлених виконавцем за погодженням з замовником (п.3.1.). Замовник здійснює оплату наданих послуг виконавцем шляхом перерахування грошових коштів у безготівковому порядку на поточний рахунок виконавця, в строк 5 робочих днів на підставі виставленого виконавцем рахунку та акту виконаних робіт. Замовником може бути здійснена оплата послуг виконавця у готівковому порядку, шляхом внесення готівкових грошових коштів до каси виконавця (п.3.2.). Замовник зобовязаний здійснити оплату: - 100% попередню оплату суми замовлених у виконавця запасних частин для ремонту ТЗ (для надання виконавцем послуг своєчасно та в повному обємі); - залишку суми наданих послуг на підставі виставленого рахунку виконавцем в порядку та на умовах, визначених даним договором (п.3.3.).

За змістом ст.854 Цивільного кодексу України замовник зобовязаний сплатити вартість виконаної підрядником роботи або шляхом здійснення попередньої оплати, або після остаточної здачі роботи.

Тобто виконані підрядником роботи відповідно до вищенаведеної норми мають бути оплачені замовником не пізніше дня остаточної здачі робіт.

Разом з тим, відповідно до принципу свободи договору, сторони мають право встановити в договорі підряду інший строк/термін оплати робіт, яким сторони і скористались, визначивши в п.3.2. договору, що замовник здійснює оплату наданих виконавцем послуг в строк 5 робочих днів на підставі, зокрема, виставленого виконавцем акту виконаних робіт.

Отже, враховуючи приписи ст.853 Цивільного кодексу України та умови, викладені в п.3.2. договору, суд приходить до висновку, що відповідач мав оплатити виконані позивачем роботи протягом 5 робочих днів після їх здачі, тобто до 01 лютого 2016 року включно.

За повідомленням позивача, відповідач здійснив часткову оплату робіт, визначених в акті №С-00000115 від 25.01.2016, на суму 10956грн., в звязку з чим станом на день подання позовної заяви за відповідачем рахується борг у сумі 5000грн., який позивач просить стягнути з останнього в судовому порядку.

Факт часткової оплати робіт на суму 10956грн. підтверджується платіжним дорученням №278 від 18.03.2016.

Відповідно до ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач доказів оплати робіт, визначених в акті №С-00000115 від 25.01.2016 здачі-прийняття робіт (надання послуг), в повному обсязі в ході розгляду даної справи суду не надав; проти неоплати вартості робіт в заявленому до стягнення розмірі не заперечував.

В силу ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодекс України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки на момент звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання зобовязання з оплати робіт сплив, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено умови договору в частині своєчасної оплати робіт, в звязку з чим заявлені до стягнення 5000грн. неоплаченої вартості робіт за своєю правовою природою є боргом.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобовязання з оплати робіт виконаних позивачем на підставі договору №99 від 14.12.2015, та визначених в акті №С-00000115 від 25.01.2016 здачі-прийняття робіт (надання послуг), на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості по оплаті робіт відповідач суду не представив, а тому з нього підлягає стягненню 5000грн. боргу.

Відповідно до п.5.1. договору за порушення строків оплати, передбачених розділом 3 даного договору, замовник сплачує виконавцю пеню, що нараховується на несплачену суму, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочки оплати, за кожний день прострочення оплати.

З посиланням на вказану умову договору позивач просить стягнути з відповідача 1003грн.03коп. пені, нарахованої за період з 02.02.2016 по 13.04.2016.

За змістом ст.611 Цивільного кодексу України порушення боржником взятих на себе зобовязань призводить до настання певних правових наслідків, які полягають у застосуванні до нього встановлених законом та договором мір відповідальності, зокрема і у нарахуванні неустойки.

Згідно із ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ч.3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Аналіз норми, викладеної в ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, свідчить, що пеня може бути нарахована лише за кожний повний день прострочення платежу.

Умови, викладені в пункті п.5.1. договору, узгоджуються з положеннями ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України та передбачають нарахування пені на несплачену суму за кожний день прострочення оплати.

Як встановлено судом вище відповідач частково оплатив виконані позивачем роботи в сумі 10956грн. платіжним дорученням №278 від 18.03.2016, платіж по якому проведено банком 18.03.2016, що підтверджується відповідною відміткою банку на цьому платіжному дорученні.

В день часткової оплати вартості робіт на суму 10956грн. припиняється зобовязання відповідача в частині оплати виконаних позивачем робіт на відповідну суму згідно зі ст.599 Цивільного кодексу України, а тому день виконання зобов'язання в цій частині не є днем його прострочення і не включається до періоду часу, за який може стягуватись пеня.

До того ж відповідна правова позиція щодо порядку нарахування пені, викладена в підп.1.9. п.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», згідно з якою день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що позивачем безпідставно нараховано пеню на всю суму вартості виконаних робіт, за день в який відбулась часткова її оплата, тобто за 18.03.2016, що суперечить нормам чинного законодавства.

Крім того, позивачем при розрахунку пені не враховано, що в 2016 році 366 днів.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобовязання по оплаті виконаних позивачем робіт, тому вимога позивача про стягнення пені є правомірною. Разом з тим, з огляду на невірний розрахунок пені, суд приходить до висновку, що цю вимогу належить задовольнити частково в сумі 1002грн.60коп.

В силу ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З посиланням на вказану норму закону, оскільки інший розмір процентів сторони не встановили в договорі, позивач просить стягнути з відповідача 71грн.01коп. трьох процентів річних, нарахованих за період з 02.02.2016 по 13.04.2016.

Здійснивши перевірку правильності нарахування трьох процентів річних судом встановлено, що позивачем допущенні ті ж помилки, як і при розрахунку пені, а саме: не враховано, що в 2016 році 366 днів, та нараховано проценти річні на всю суму вартості виконаних робіт з урахуванням дня, в який відбулась часткова її оплата, тобто за 18.03.2016.

Однак враховуючи, що факт прострочення відповідачем виконання зобовязання з оплати виконаних позивачем робіт підтверджується матеріалами справи, вимогу позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних належить задовольнити частково в сумі 69грн.51коп.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги задовольняються частково, в звязку з чим з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 5000грн. боргу, 1002грн.60коп. пені та 69грн.51коп. трьох процентів річних.

Відповідно до ч.1 ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначено в абз.4 підп.4.1. п.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» правило статті 49 ГПК України щодо розподілу сум судового збору у справах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, пропорційно розміру задоволених позовних вимог застосовується також і у випадках, коли судовий збір сплачено за мінімальною (визначеною Законом) ставкою.

Як вбачається з платіжного доручення №13245 від 11.04.2016 за подання даного позову позивачем сплачено судовий збір у сумі 1378грн., що є мінімальною ставкою судового збору за подання до господарського суду позову майнового характеру, визначеною Законом України «Про судовий збір».

У звязку з задоволенням позовних вимог частково, сплачений за подання даного позову судовий збір у сумі 1377грн.56коп. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. В іншій частині (0грн.44коп.) судовий збір покладається на позивача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 2000грн. витрат з оплати послуг адвоката.

На підтвердження факту понесення ним вказаних витрат позивачем надано суду договір №1/16 від 16.03.2016 про надання правової допомоги та квитанцію до прибуткового касового ордера №1/16 від 16.03.2016 про сплату 2000грн. на підставі договору про надання правової допомоги №1/16 від 16.03.2016. На підтвердження наявності у ОСОБА_2 статусу адвоката надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН №000035 від 30.06.2015.

Згідно зі ст.44 Господарського процесуального кодексу України витрати, повязані з оплатою послуг адвоката, віднесені до судових витрат та підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи в порядку ч.5 ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.5 ст.49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У звязку з задоволенням позовних вимог частково, понесені позивачем витрати на оплату послуг адвоката у сумі 1999грн.36коп. підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача. В іншій частині (0грн.64коп.), витрати на оплату послуг адвоката покладаються на позивача.

Керуючись ст.193 Господарського кодексу України, ст.530, 549, 599, 610, 611, 612, 625, 628, 629, 837, 853, 854 Цивільного кодексу України, ст.32, 33, 44, 49, 75, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРИКАРА ОСОБА_1», м.Чернігів, вул.Борисенка, 60-А (ідентифікаційний код 38340883) на користь Приватного підприємства «АВТОКОМ-СЕРВІС», м.Чернігів, вул.Інструментальна, 34 (ідентифікаційний код 35956320) 5000грн. боргу, 1002грн.60коп. пені, 69грн.51коп. трьох процентів річних, 1377грн.56коп. судового збору та 1999грн.36коп витрат на послуги адвоката.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення підписано 27 квітня 2016 року.

Суддя Т.Г. Оленич