ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2016 р. Справа № 922/4783/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н. В. , суддя Потапенко В.І.

при секретарі Белкіній О.М.

за участю представників сторін:

стягувача не зявився

боржника - ОСОБА_1 (довіреність № 18-02025/83664 від 03.11.15 р.);

ОСОБА_2 (довіреність № 18-0009/387 від 05.01.16 р.)

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - ОСОБА_3 (довіреність № 20-22/616 від 30.12.15 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області (вх. № 1075Х/3) на ухвалу господарського суду Харківської області від 28.03.2016 р., винесену за результатами розгляду скарги Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі № 922/4783/15

за позовом ПАТ "АКБ "Базис", м. Харків

до Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області, м. Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року позов було задоволено. Стягнуто з Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області на користь Публічного акціонерного товариства АКБ БАЗИС грошові кошти у сумі 19 564 357,34 гривень (девятнадцять мільйонів пятсот шістдесят чотири тисячі триста пятдесят сім грн. 34 коп.) з рахунку №0 Публічного акціонерного товариства АКБ БАЗИС, , який відкрито в Управлінні Національного банку України в Харківській області, код ЄДРПОУ відокремленого підрозділу 09351445; стягнуто з Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області на користь Публічного акціонерного товариства АКБ БАЗИС судові витрати у сумі 73 080,00 гривень.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23 листопада 2015 року рішення господарського суду Харківської області від 13.10.2015 року у справі № 922/4783/15 було залишено без змін.

02.12.2015 року на примусове виконання рішення господарського суду Харківської області по справі № 922/4783/15 було видано відповідні накази.

10.02.2016 року до канцелярії господарського суду Харківської області від Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області" (боржника) надійшла скарга (вх. №4368/16) в порядку ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України, в якій скаржник просив суд:

- визнати незаконною постанову про стягнення виконавчого збору від 28.01.2016 року старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 за виконавчим провадженням № 49784437;

- зупинити стягнення на підставі виконавчого документа за виконавчим провадженням № 49784437;

- зобов'язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 за виконавчим провадженням № 49784437 надати Управлінню Національного банку України в Харківській області інформацію щодо банківських реквізитів отримувача грошових коштів у сумі 19 564 357,34 гривень та поновити строк для самостійного виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2016 року.

Представник заявника (боржника), який брав участь в судовому засіданні господарського суду Харківської області 28.03.2016 року, подану скаргу підтримав тільки в частині визнання незаконною постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 від 28.01.2016 року про стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням № 49784437. В частині зупинення стягнення на підставі виконавчого документа за виконавчим провадженням № 49784437 та зобов'язання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надати Управлінню Національного банку України в Харківській області інформацію щодо банківських реквізитів отримувача грошових коштів у сумі 19 564 357,34 гривень та поновити строк для самостійного виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2016 року, представник Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області скаргу просив не розглядати.

З огляду на наведене, суд першої інстанції розглянув спір з урахуванням зазначеної заяви скаржника, відображеної в протоколі судового засідання.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.03.2016 року (суддя Денисюк Т.С.) в задоволенні скарги Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі №922/4783/15 - відмовлено.

Національний банк України в особі Управління Національного банку України в Харківській області не погодився з даною ухвалою, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 в повному обсязі.

Так, в апеляційній скарзі заявником не зазначено які саме порушення норм матеріального або процесуального права допустив суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали, а лише викладено зміст самої скарги на дії державного виконавця.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.04.2016 р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 25.04.2016 р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25.04.2016 р. розгляд справи відкладено на 29.04.2016 р.

Представник ВДВС в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Зокрема, представник ВДВС зазначив, що боржнику були достеменно відомі реквізити для виконання наказу суду, оскільки боржник на час існування спірних правовідносин здійснив виконання наказу у виконавчому провадженні ВП 49677983 (наказу у справі №922/4783/15) на користь стягувача ПАТ «АКБ «Базіс» шляхом перерахування грошових коштів. Крім того, представник ВДВС просив суд звернути увагу на той факт, що в діях державного виконавця відсутні порушення будь-які закону, і, відповідно, посилання на такі порушення відсутні у скарзі боржника.

Стягувач в призначене судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою канцелярії Харківського апеляційного господарського суду на зворотній стороні ухвали про відкладення розгляду справи та підпис його представника, який був присутній в попередньому судовому засіданні, в повідомленні про відкладення розгляду справи, наяному в матеріалах справи.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції вжито необхідних заходів для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, та з огляду на передбачені процесуальні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу господарського суду, приписи ч. 2 ст. 121І Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої неявка боржника, стягувача та представника органу ДВС не є перешкодою для розгляду скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі стягувача та боржника за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та запереченнях на неї, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників боржника та ВДВС, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга боржника не підлягає, а оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Колегією суддів встановлені такі факти і відповідні їм правовідношення.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року позов ПАТ «АКБ «Базіс» було задоволено. Стягнуто з Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області на користь публічного акціонерного товариства АКБ БАЗИС грошові кошти у сумі 19 564 357,34 гривень (девятнадцять мільйонів пятсот шістдесят чотири тисячі триста пятдесят сім грн. 34 коп.) з рахунку № 0 публічного акціонерного товариства АКБ БАЗИС, , який відкрито в Управлінні Національного банку України в Харківській області, код ЄДРПОУ відокремленого підрозділу 09351445; стягнуто з Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області на користь публічного акціонерного товариства АКБ БАЗИС судові витрати у сумі 73 080,00 гривень.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23 листопада 2015 року рішення господарського суду Харківської області від 13.10.2015 року у справі № 922/4783/15 було залишено без змін.

02.12.2015 року на примусове виконання рішення господарського суду Харківської області по справі № 922/4783/15 було видано відповідні накази.

10.02.2016 року до канцелярії господарського суду Харківської області від Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області" (боржника) надійшла скарга (вх. №4368/16) в порядку ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України, в якій скаржник просив суд:

- визнати незаконною постанову про стягнення виконавчого збору від 28.01.2016 року старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 за виконавчим провадженням № 49784437;

- зупинити стягнення на підставі виконавчого документа за виконавчим провадженням № 49784437;

- зобов'язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 за виконавчим провадженням № 49784437 надати Управлінню Національного банку України в Харківській області інформацію щодо банківських реквізитів отримувача грошових коштів у сумі 19 564 357,34 гривень та поновити строк для самостійного виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2016 року.

Зазначена скарга обґрунтована тим, що через відсутність в постанові про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2016 р. банківських реквізитів отримувача грошових коштів або реквізитів рахунку виконавчої служби, боржник позбавлений можливості скористатись своїми правами, наданими йому ЗУ «Про виконавче провадження», а саме добровільно виконати рішення суду та вимоги постанови державного виконавця в строки, передбачені ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження», в звязку з цим боржник вважає дану постанову про стягнення виконавчого збору незаконною.

Відмовляючи у задоволенні зазначеної скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 відповідали приписам закону.

Колегія суддів у відповідності до приписів ст. 101 ГПК України розглядає скаргу в повному обсязі і зазначає наступне.

Зі змісту спірної ухвали місцевого господарського суду випливає, що представник заявника (боржника), який брав участь в судовому засіданні 28.03.2016 року, подану скаргу підтримував частково, виключно в частині визнання незаконною постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 від 28.01.2016 року про стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням № 49784437. В частині зупинення стягнення на підставі виконавчого документа за виконавчим провадженням № 49784437 та зобов'язання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надати Управлінню Національного банку України в Харківській області інформацію щодо банківських реквізитів отримувача грошових коштів у сумі 19 564 357,34 гривень та поновити строк для самостійного виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2016 року, представник Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області скаргу просив не розглядати. З огляду на наведене, суд першої інстанції продовжив розгляд заяви з урахуванням зазначеної позиції скаржника.

В свою чергу, в апеляційній скарзі заявник просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 в повному обсязі, без врахування усної заяви про відмову від частини вимог, викладених в скарзі Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в звязку з цим, колегія суддів переглядає зазначену скаргу на дії державного виконавця в повному обсязі.

Колегія суддів в ході вирішення спору встановила такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно пункту 1 частини 2 статті 17 Закону України від 21.04.1999р. № 606-XIV "Про виконавче провадження", накази господарських судів віднесено до виконавчих документів, що підлягають виконанню державною виконавчою службою відповідно до цього Закону.

Ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Як встановлено колегією суддів, старшим державним виконавцем відділу 13.01.2016 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 49784437.

Пунктом 2 вищевказаної постанови боржнику наданий термін для самостійного виконання рішення суду в строк до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Копія вказаної постанови того ж дня була направлена сторонам виконавчого провадження з супровідним листом за вих. №113/6 від 13.01.2016 р., стягувачу - до відома, боржнику - для виконання.

Відповідно до пояснень скаржника, зазначена постанова отримана ним 20.01.2015 року.

26.01.2016 року, згідно контрольно-реєстраційної картки МЮУ від 27.01.2016 року за вх. № Ю78-0-26-16, до ВПВР ДДВС МЮУ через Міністерство юстиції України надійшла заява боржника від 21.01.2016 року про невиконання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження з доданням заяви на імя господарського суду Харківської області про роз'яснення рішення суду.

29.01.2016 року (згідно контрольно-реєстраційної картки МЮУ від 27.01.2016 року за вх. № 1078-0-26-16) до ВПВР ДДВС МЮУ через Міністерство України знову надійшла заява боржника від 27.01.2016 року про виконання постанови по ВП № 49784437, яка передана до ВПВР 01.02.2016 року. Із вказаної заяви вбачається, що ухвалою господарського суду Харківської області від 25.01.2016 року заява боржника про роз'яснення рішення суду була залишена без задоволена. Також боржник просить повідомити банківські реквізити отримувача, на які необхідно перерахувати кошти за рішенням суду. Також просить зупинити виконавче провадження та звернутись до суду з роз'ясненням.

Відповідно до приписів ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень. Ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню (п. 1.1. Інструкції).

Відповідно до п. 3.7.1. Інструкції постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Враховуючи вищевикладене, у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем 28.01.2016 року була винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору.

В цьому аспекті колегія суддів звертає увагу, що ані закон України «Про виконавче провадження», ані зазначена вище Інструкція не містить вимоги про зазначення у постанові про відкриття провадження поточного рахунку стягувача або поточного рахунку виконавчої служби.

Принцип «res judicata» (принцип обовязковості судового рішення) покладає на боржника обовязок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.

В силу зазначеного правового принципу саме боржник повинний проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, повязаних із невиконанням судового рішення.

Встановлені у даному спорі обставини свідчать, що на день отримання постанови про відкриття виконавчого провадження були відсутні будь-які перешкоди до добровільного виконання наказу: боржнику (скаржнику) були відомі всі необхідні для виконання реквізити, оскільки ще до 25.12.2015 р. боржник здійснив грошове виконання на користь стягувача у даній справі у виконавчому провадженні ВП 49677983 (виконання наказу у справі №922/4783/15).

Зазначені вище дані підтверджується змістом Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, крім того, представником ВДВС до матеріалів справи залучена копія постанови про закінчення виконавчого провадження ВП 49677983 від 31.12.2015 р., зміст якої підтверджує наведені вище факти.

Крім того, колегія суддів зазначає, що постанова про відкриття провадження отримана боржником 20.01.2015 р., а постанова про стягнення виконавчого збору винесена 28.01.2016 р.

Таким чином, в період часу з 20.01.15 р. по 28.01.15 р. боржник мав можливість здійснити добровільне виконання, і, таким чином, уникнути нарахування виконавчого збору на підставі приписів п. 3.7.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ від 02.04.2012 №512/5.

Однак, боржником, ані станом на 20.01.2016 року, ані на час винесення державним виконавцем постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 28.01.2016 року, рішення суду не було виконано.

Оцінюючи твердження скаржника (боржника) про неможливість добровільного виконання рішення внаслідок неосвідомленості щодо реквізитів поточного рахунку стягувача, колегія суддів зазначає таке.

Дійсно, ані в рішенні господарського суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року у даній справі, ані в постанові про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2016 р. не зазначено банківських реквізитів отримувача грошових коштів у сумі 19 564 357, 37 грн.

Однак приписи законодавства України і не передбачають обовязку зазначення таких реквізитів. Так, ст. 84 ГПК України передбачено, зокрема, при задоволенні позову в резолютивній частині рішення вказуються:

найменування сторони, на користь якої вирішено спір, і сторони, з якої здійснено стягнення грошових сум або яка зобовязана виконати відповідні дії, строк виконання цих дій, а також строк сплати грошових сум при відстрочці або розстрочці виконання рішення;

розмір сум, що підлягають стягненню (основної заборгованості за матеріальні цінності, виконані роботи та надані послуги, неустойки, штрафу, пені та збитків, а також штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу).

В звязку з вищенаведеним, колегія суддів зазначає, що резолютивна частина рішення не повинна містити реквізити розрахункових рахунків.

В свою чергу, у відповідності до наказу Мінюсту про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012 № 512/5, а саме п. 3.3. виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 18 Закону «Про виконавче провадження».

При перевірці відповідності виконавчого документа вимогам пункту 3 частини першої статті 18 Закону державний виконавець враховує таке:

а) повне найменування для юридичних осіб повинно містити інформацію про організаційно-правову форму такої особи відповідно до вимог чинного законодавства;

б) ім'я фізичної особи (яка є громадянином України) складається з її прізвища, власного імені та по батькові (частина перша статті 28 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, в національній традиції яких немає звичаю зафіксовувати по батькові, мають право записувати в паспорті лише ім'я та прізвище, а у свідоцтві про народження - імена батька та матері;

в) відсутність коду за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України стягувача та боржника (для юридичних осіб) допускається, якщо законодавством країни, на території якої зареєстровано юридичну особу, не передбачено присвоєння юридичній особі такого коду;

г) для фізичних осіб реєстраційний номер облікової картки платника податків не зазначається у виконавчому документі, якщо особа є іноземцем та законодавством країни, на території якої проживає фізична особа, встановлено інші форми обліку або якщо особа відмовилась його мати через свої релігійні переконання, про що є відповідна відмітка у паспорті особи.

ґ) реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія і номер паспорта можуть не зазначатися в постановах у справах про адміністративні правопорушення, які виносяться на місці вчинення правопорушення або без участі особи.

У відповідності до ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів зазначає, що і постанова про відкриття виконавчого провадження відповідає приписам законодавства.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що між стягувачем та боржником існували договірні відносини, в звязку з чим, боржник мав змогу звернутись до стягувача з вимогою про надання йому реквізитів розрахункових рахунків для сплати стягнутої рішенням суду суми боргу.

Більше того, колегія суддів повторно зазначає, що боржнику (скаржнику) були відомі всі необхідні для виконання реквізити, оскільки ще до 25.12.2015 р. боржник здійснив грошове виконання на користь стягувача у даній справі у виконавчому провадженні ВП 49677983 (виконання наказу у справі №922/4783/15).

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що установа боржника є установою зі спеціальним статусом регулятором банківської діяльності, що, на думку колегії суддів, дозволяє йому самостійно та безперешкодно встановити реквізити поточних рахунків стягувача.

Так, відповідно до відповідно до ст. 7 Закону України "Про Національний банк України" НБУ виконує такі функції - здійснює банківське регулювання та нагляд, веде Державний реєстр банків, здійснює ліцензування банківської діяльності та операцій у передбачених законом випадках, в звязку з чим має можливість встановити реквізити розрахункових рахунків всіх банків України.

Оцінюючи заперечення скаржника про те, що позиція представника ВДВС суперечить судовій практиці, а саме положенням Постанови ВСУ від 28.01.2015 р. у справі №924/205/13-г, в який зазначено, що «Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку не вчинялися.

Окрім того, положеннями ч. 3 ст. 27 зазначеного закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються».

Колегія суддів в цьому звязку зазначає, що висновки скаржника ґрунтуються на невірному тлумаченні закону і судової практики, що полягає у наступному.

Постанова ВСУ, на яку посилається скаржник, винесена 28.01.2015 р., що означає, що колегією суддів ВСУ витлумачені положення ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла до 12.02.2015 р.

Між тим, виконання проведене боржником тільки 09.03.2016 р. (а.с. 210, т. 3), тобто до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма абз.2 ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції закону від 12.02.2015 р., яка наголошує, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

За таких умов посилання боржника на постанову ВСУ від 28.01.2015 р. позбавлено юридичної обґрунтованості, оскільки цим рішенням була витлумачена ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла до проведення виконання боржником.

Як роз'яснено у п.п. 9.13. п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області по справі №922/4783/15 вбачається, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - ОСОБА_4 було винесено законну постанову від 28.01.2016 року про стягнення виконавчого судового збору за виконавчим провадженням № 49784437. З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що вимога боржника про визнання незаконною постанови про відкриття виконавчого провадження є такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо вимог, викладених в скарзі на дії державного виконавця про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа за виконавчим провадженням № 49784437 та зобов'язання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 за виконавчим провадженням № 49784437 надати Управлінню Національного банку України в Харківській області інформацію щодо банківських реквізитів отримувача грошових коштів у сумі 19 564 357,34 гривень та поновити строк для самостійного виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2016 р. колегія суддів також дійшла висновку про відмову у їх задоволенні, у звязку з тим, що зазначені дії не є такими, що відповідно до закону є обовязковими до виконання, від яких державний виконавець безпідставно ухиляється.

Крім того, в судовому засіданні представник боржника подав колегії суду письмову заяву від 28.04.2016 р. про те, що на задоволенні вищевказаних вимог не наполягає.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області позбавлена фактичного та правового обґрунтування на її підтвердження, ухвала господарського суду Харківської області від 28.03.2016 р. по справі № 922/4783/15 прийнята з урахуванням фактичних обставин справи та діючого законодавства, без порушень норм матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 43, 99, 101, п.1 ст. 103, ст.ст. 105, 106, 110, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області на ухвалу господарського суду Харківської області від 28.03.2016 р. по справі № 922/4783/15 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 28.03.2016 р. по справі № 922/4783/15 залишити без змін.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Потапенко В.І.