РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016Справа №910/627/16

За позовом публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго»

До відповідача публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

Про визнання недійсними договору

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача Качеровський В.М. (за дов.)

від відповідача Ященко Р.Ю. (за дов.)

Обставини справи:

До Господарського суду звернулося з позовом публічне акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання недійсним договору № 23/170114-ПТ-ПР купівлі продажу природного газу від 17.01.2014.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач послався на таке.

26.11.2014 Кабінет Міністрів України виніс постанову N 647 «Про порядок закупівлі природного газу промисловими, енергогенеруючими та теплогенеруючими (в частині промислових обсягів газу) підприємствами» (далі - постанова № 647), яка оприлюднена 29.11.2014 в газеті Урядовий кур'єр № 223, якою було обмежено конкуренцію на ринку природного газу. Даною постановою передбачено, що в період з 1 грудня 2014 року по 28 лютого 2015 року промислові, енергогенеруючі та теплогенеруючі (в частині промислових обсягів газу) підприємства здійснюють закупівлю природного газу виключно у Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2014 №826/17772/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.03.2015, визнано незаконними і нечинними пункти 1 - 4 постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 N 647 "Про порядок закупівлі природного газу промисловими, енергогенеруючими та теплогенеруючими (в частині промислових обсягів газу) підприємствами" та додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 N 647 "Перелік промислових, енергогенеруючих та теплогенеруючих (в частині промислових обсягів газу) підприємств" з 29.11.2014.

Однак, під час дії постанови № 647 позивач був вимушений укласти оспорюваний договір та додаткову угоду на грудень 2014 року на вкрай не вигідних умовах, під тиском та впливом тяжких обставин, а за відсутності постанови № 647 позивач за жодних обставин не закуповував би природний газ у відповідача у грудні 2014 року.

Суд своєю ухвалою від 19.01.2016 порушив провадження у справі № 910/627/16.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що позивач вчинив цілий ряд дій, що свідчать про схвалення та прийняття правочину до виконання (позивач підписав акти приймання-передачі природного газу за вказаним договором, сплатив за спожитий газ).

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

17.01.2014 публічне акціонерне товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» (покупець) уклали договір №23/170114-ПТ-ПР купівлі-продажу природного газу (далі - Договір), згідно з п. 1.1. якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору.

Строк дії Договору до 31.12.2014 (п. 11.1 Договору).

28.11.2014 продавець та покупець уклали додаткову угоду № 4 до Договору, згідно з якою орієнтовні обсяги постачання газу у грудні склали 919,2 тис.куб.м.

За загальним правилом зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов'язковим відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частинами 1-4 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п'ятою, шостою ст. 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину (ст. 233 Цивільного кодексу України).

Цивільне законодавство передбачає можливість визнання недійсними правочинів (договорів), вчинених особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах (кабальних правочинів (договорів).

Під тяжкими обставинами кабального договору необхідно розуміти не будь-яке несприятливе матеріальне, фінансове, соціальне чи інше становище, а його крайні форми, для усунення чи пом'якшення яких необхідне термінове укладення правочину.

Кабальний правочин особа вчиняє добровільно (тут немає насильства), більше того, вона сама може бути ініціатором такого правочину, вона також усвідомлює, що вчиняє правочин на вкрай невигідних для себе умовах (тут нема помилки або обману), але вимушена це зробити під впливом тяжкої обставини.

Ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах, під впливом тяжкої для неї обставини і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки, можливо, навіть з ініціативи самого позивача. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача.

Тобто, для кваліфікації правочину за ст. 233 Цивільного кодексу України необхідна обов'язкова наявність зазначених двох умов у сукупності: вплив тяжкої обставини і вкрай невигідні умови. Крім того, має бути причинно-наслідковий зв'язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

Визнання нечинним регуляторного акту, під час дії якого було укладено договір, не є тією обставиною, з якою закон пов'язує, вчинення правочину під впливом тяжкої обставини (ст. 233 Цивільного кодексу України).

Враховуючи вищезазначене суд вважає, що позовні вимоги належним чином необґрунтовані, документально не доведені та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення підписано 29.04.2016.

СуддяС. А. Ковтун