ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26.04.2016 р. Справа№ 914/4600/14

Суддя господарського суду Львівської області В.М. Пазичев, розглянув матеріали скарги на дії органу державної виконавчої служби Регіонального відділення Фонду державного майна України від 24.02.2016 року за вх. № 993/16 у справі № 914/4600/14

за позовом: Миколаївського міжрайонного прокурора Львівської області в інтересах держави в особі: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області (м. Львів)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Злата-Продукт» (м. Миколаїв, Львівська обл.)

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державне підприємство «Львівський військовий лісокомбінат» (м. Львів)

субєкт оскарження: Відділ державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області (м. Миколаїв, Львівська обл.)

про: стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 16535,86 грн., пені в сумі 708,97 грн., штрафу в сумі 1653,59 грн.

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Черменєвій В.С.

Представники:

від прокурора: Не зявився.

від позивача (скаржника): ОСОБА_1 довіреність № 18-11-01135 від 26.02.2016 року.

від відповідача (боржника): Не зявився.

від третьої особи: ОСОБА_2 довіреність № 503 від 21.10.2015 року.

від субєкта оскарження: ОСОБА_3 довіреність б/н від 22.04.2016 року.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України від 24.02.2016 року за вх. № 993/16 на дії органу державної виконавчої служби у справі за позовом Миколаївського міжрайонного прокурора Львівської області в інтересах держави в особі: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Злата-Продукт», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство «Львівський військовий лісокомбінат» про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 16535,86 грн., пені в сумі 708,97 грн., штрафу в сумі 1653,59 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.02.2016 року порушено провадження по справі і скаргу на дії державного виконавця прийнято до розгляду на 23.03.2016 року. Ухвалою суду від 23.03.2016 року розгляд скарги відкладено до 14.04.2016 року, в звязку з відсутністю представників прокурора, відповідача та третьої особи. Ухвалою суду від 14.04.2016 року розгляд скарги відкладено до 22.04.2016 року, в звязку з відсутністю представників відповідача, третьої особи та субєкта оскарження. Ухвалою суду від 22.04.2016 року розгляд скарги відкладено до 26.04.2016 року, в звязку з відсутністю представників прокурора та відповідача.

Прокурор вимог ухвали суду про прийняття до розгляду скарги від 25.02.2016 року, про відкладення від 23.03.2016 року, від 14.04.2016 року, від 22.04.2016 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується копією Списку № 466 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 22.04.2016 року, а явка прокурора була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

22.04.2016 року за вх. № 2265/16 прокурор подав клопотання про продовження строку розгляду справи понад такий, що встановлений ст. 69 ГПК України.

25.04.2016 року за вх. № 18124/16 прокурор подав пояснення по справі.

Позивач (скаржник) вимог ухвали суду про прийняття до розгляду скарги від 25.02.2016 року, про відкладення від 23.03.2016 року, від 14.04.2016 року, від 22.04.2016 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

26.04.2016 року за вх. № 18177/16 позивач подав додаткові пояснення по справі.

Відповідач (боржник) вимог ухвали суду про прийняття до розгляду скарги від 25.02.2016 року, про відкладення від 23.03.2016 року, від 14.04.2016 року, від 22.04.2016 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується копією Списку № 466 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 22.04.2016 року, а явка відповідача була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

Третя особа вимог ухвали суду про прийняття до розгляду скарги від 25.02.2016 року, про відкладення від 23.03.2016 року, від 14.04.2016 року не виконала, явку повноважного представника в судове засідання забезпечила.

26.04.2016 року за вх. № 18290/16 третя особа подала додаткові пояснення по справі.

Субєкт оскарження вимог ухвал суду про прийняття до розгляду скарги від 25.02.2016 року, про відкладення від 23.03.2016 року, від 14.04.2016 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

23.03.2016 року за вх. № 12431/16 субєкт оскарження подав заперечення на скаргу.

13.04.2016 року електронною поштою надійшло клопотання від субєкта оскарження про відкладення розгляду справи.

22.04.2016 року за вх. № 17782/16 субєкт оскарження подав копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 47574017.

26.04.2016 року за вх. № 18289/16 субєкт оскарження подав додаткові докази по справі.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позиція кожної з сторін, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що Рішенням господарського суду Львівської області від 02.03.2015 р. у справі № 914/4600/14 позов Миколаївського міжрайонного прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області до ОСОБА_4 «Злата-Продукт» про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 16535,86 грн., пені в сумі - 708,97 грн. та штрафу в сумі - 1653,59 грн. задоволено повністю.

У зв'язку із набранням рішенням у справі № 914/4600/14 законної сили, Господарським судом Львівської області видано наказ від 17.03.2015 р., що скеровано Регіональним відділенням ФДМУ по Львівській області за підвідомчістю до Відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області Миколаївського РУЮ Львівської області для вжиття заходів із примусового виконання рішення.

Скаржник зазначає, що у процесі здійснення виконавчого провадження № 47574017, відкритого на підставі вищевказаного судового наказу, державним виконавцем ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області 24.12.2015 р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (надалі - ОСОБА_5) та скерування виконавчого документу на адресу ВДВС Сихівського МУЮ м. Львава. ОСОБА_5 29.01.2016 р. надійшла на адресу Регіонального відділення ФДМУ по Львівській області.

В обґрунтування винесеної ОСОБА_5 державний виконавець покликається на те, що на території, підвідомчій ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області, відсутнє майно боржника, на яке можна звернути стягнення, та заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Також, державним виконавцем встановлено, що фактичне місцезнаходження боржника м. Львів, вул. Луганська, 3, що є територіальною підвідомчістю ВДВС Сихівського МУЮ, тому виконавчий документ слід скерувати для подальшого виконання у ВДВС Сихівського МУЮ, що за наслідками, встановленими п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), передбачає закінчення виконавчого провадження.

Регіональне відділення вважає дії державного виконавця ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області при винесенні постанови від 24.12.2015 р. незаконними, а постанову від 24.12.2015 р. необґрунтованою та незаконною, на підставі викладеного нижче.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, місцезнаходженням боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Злата-Продукт" () є проспект Грушевського, будинок 1, корпус А, м. Миколаїв, Миколаївський район, Львівська область, що є територіальною підвідомчістю ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області.

Згідно з ч 4. ст. 20 Закону, у разі необхідності перевірки інформації щодо наявності боржника чи його майна або його місця роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного - виконавця, державний виконавець може своєю мотивованою постановою, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований, доручити проведення перевірки вказаної інформації відповідному відділу державної виконавчої служби. Державний виконавець відділу державної виконавчої служби, якому доручено проведення перевірки зазначеної інформації, у разі виявлення майна боржника повинен здійснити його опис та арешт. Виконавчі дії за дорученням проводяться у строк не пізніше десяти робочих днів з моменту надходження до відділу державної виконавчої служби відповідної постанови державного виконавця в межах виконавчого провадження, у якому винесено цю постанову. За результатами проведених дій складається акт, що направляється державному виконавцю, який виніс постанову.

За змістом ст. 11 Закону, на державного виконавця покладено обов'язок у повному обсязі, неупереджено та своєчасно вчиняти виконавчі дії.

Статтею 6 Закону встановлено обов'язок державного виконавця використовувати надані йому права при здійсненні виконавчих дій, відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

На думку скаржника, враховуючи вищевикладене, постанова ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області від 24.12.2015 р. є незаконною, необґрунтованою та безпідставною. Крім цього, скаржник звертає увагу суду на наступне.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії, бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 121-2 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до п. 9.7. ОСОБА_5 Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", встановлений у частині першій статті 121 ГПК десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому, відповідно до вимог статті 53 ГПК України, може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання.

Як вже було зазначено вище, ОСОБА_5 надійшла на адресу Регіонального відділення 29.01.2016 р., про що свідчить відмітка Регіонального відділення на супровідному листі органу ДВС, яким ОСОБА_5 скерована стягувачу. При цьому, Регіональним відділенням вже подавалась дана скарга в межах строків, встановлених ч. 1 ст. 121-2 ГПК України, однак ухвалою господарського суду Львівської області від 11.02.2016 р., яка надійшла на адресу Регіонального відділення 17.02.2016 р., була повернута скаржнику без розгляду. Враховуючи викладене, Регіональним відділенням повторно подана скарга, а відтак, строк на її подання підлягає відновленню.

З огляду на викладене вище, Регіональне відділення ФДМУ по Львівській області, згідно з нормами Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 53, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, просить суд відновити строк на подання даної скарги, та визнати незаконною постанову, винесену 24.12.2015 р. державним виконавцем ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області про закінчення виконавчого провадження № 45574017 з примусового виконання наказу, виданого 17.03.2015 р. Господарським судом Львівської області у справі № 914/4600/15 про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 16 535,86 грн., пені в сумі - 708,97 грн. та штрафу в сумі - 1653,59 грн.

У своєму поясненні прокурор зазначає, що, відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, виконання рішень господарських судів провадиться на підставі виданих ними наказів.

Підставою для відкриття виконавчого провадження по виконанню судового рішення є пред'явлений до відповідного відділу державної виконавчої служби виконавчий документ разом із заявою стягувача про відкриття виконавчого провадження. При цьому, стягувачу необхідно вирішити питання щодо місця виконання судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома відділами державної виконавчої служби, які можуть вчиняти виконавчі дії по виконанню рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Таким чином, як вбачається із зазначеної статті Закону, право вибору місця виконання належить стягувачу в межах вимог статті 20 цього Закону.

Прокурор зазначає, що з акту державного виконавця від 29.10.2015 р. не вбачається, яким чином підтверджується місцезнаходження ОСОБА_4 «Залата Продукт» за адресою м. Львів, вул. Луганська, 3, оскільки за вказаною адресою знаходться приміщення, що ОСОБА_4 «Злата продукт» орендувавало в РВ ФДМУ по Львівській області. Тому, прокурор вважає скаргу стягувача підставною та такою, що підлягає до задоволення.

У відзиві на скаргу субєкт оскарження зазначає, що 18.05.2015 року на примусове виконання у відділу ДВС Миколаївського РУЮ за № 14-11-02351 від 15.04.2015 року надійшов наказ № 914/4600/14, виданий 17.03.2015 року Господарським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_4 «Злата-Продукт» на користь регіонального відділення ФДМУ по Львівській області 18898,42 грн. заборгованості.

19.05.2015 року державним виконавцем, у відповідності до вимог ст.ст.17, 18, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та скерована сторонам виконавчого провадження.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта прав на нерухоме майно, відомості відсутні щодо зареєстрованого нерухомого майна на праві власності ОСОБА_4 «Злата Продукт».

Згідно відповіді на запит до Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками-юридичними особами, у боржника ОСОБА_4 «Злата Продукт» наявний відкритий рахунок у АТ «Укрсиббанк».

Субєкт оскарження зазначає, що державним виконавцем 27.05.2015 року, відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт коштів боржника, копію постанови скеровано у АТ «Укрсиббанк» до виконання. Згідно відповіді АТ «Укрсиббанк» від 03.06.2015 року, постанова про арешт коштів боржника від 23.04.2014 року прийнята до виконання, однак кошти на арештованому рахунку відсутні.

Згідно відповіді Стрийського ВРЕР ДАІ при ГУ МВСУ у Львівській області від 12.06.2015 р., у боржника відсутні зареєстровані транспортні засоби належні йому на праві власності.

Згідно відповіді Державної інспекції сільського господарства в Львівській області від 08.06.2015 р., за боржником транспортні засоби на території Львівської області не зареєстровані.

Згідно відповіді Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України від 19.06.2015 р., за боржником технологічних транспортних засобів та іншої спецтехніки на території Львівської області не зареєстровано.

Субєкт оскарження наголошує, що 29.10.2015 року при виході за адресою м. Миколаїв вул. Грушевського 1А встановлено, що підприємство ОСОБА_4 «Злата Продукт» відсутнє. Згідно відповіді ОСОБА_4 «Човнище» від 29.10.2015 року за вих. № 15 встановлено, що договір оренди офісного приміщення з ОСОБА_4 «Злата Продукт» закінчився 31 грудня 2013 року. На 2014 рік договір оренди не заключався і на даний час за даною адресою дане підприємство не знаходиться. В ході вчинення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що фактичне місце знаходження боржника м. Львів, вул. Луганська, 3.

У відповідності до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна.

У відповідності до ч. 5 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетениія державного виконавия, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувану.

У відповідності до п. 10 ч. 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Субєкт оскарження зазначає, що 24.12.2015 року державним виконавцем, у відповідності до п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Виконавчий документ скеровано для подальшого виконання у ВДВС Сихівського МУЮ.

Виходячи з вищенаведеного, державним виконавцем відділу ДВС Миколаївського РУЮ вжито усіх заходів примусового виконання щодо примусового виконання рішення на території, на яку поширюється його компетенція.

На думку субєкта оскарження, посилання стягувача - Регіонального відділення ФДМУ по Львівській області на те, що дії державного виконавця ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області при винесені ОСОБА_5 від 24.12.2015 року є незаконними, а постанова від 24.12.2015 року необґрунтованою та незаконною, посилаючись на ч.1-4, ст.20 ЗУ «Про виконавче провадження» є хибними, оскільки заявник обґрунтовує, що реєстрація боржника, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, місцезнаходження боржника - ОСОБА_4 «Злата Продукт» є проспект Грушевського, 1А, проте, в ході вчинення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що за адресою м. Миколаїв проспект Грушевського, 1А відсутній, однак встановлено місце знаходження виробництва продукції боржника, що підтверджується актом державного виконавця та інформацією із сайту.

За твердженням субєкта оскарження, твердження позивача про порушення субєктом оскарження вимог ст. ст. 6, 11, 20 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставними, а вимоги скарги - необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У своїх поясненнях третя особа зазначає, що на підставі договору оренди нежитлових приміщень № 187, від 25.12.2012 р. (Договір) Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській обл. було передано в строкове платне користування ОСОБА_4 «Злата продукт» нерухоме державне майно - нежитлове приміщення, що перебуває на балансі ДП «Львівський військовий лісокомбінат». 25.12.2015 року Договір припинив свою дію, у зв'язку із закінченням строку дії, на який його було укладено.

Враховуючи ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про виконавче провадження», яка говорить про те, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі, якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна, а як відомо, із витягу з ЄДРПОУ ОСОБА_4 «Злата продукт» є просп. Грушевського 1А, м. Миколаїв, Львівська обл.

Також, в порушення ч. 4, 5 . ст. 20 ЗУ «Про виконавче провадження», в якій зазначено, що у разі необхідності перевірки інформації щодо наявності боржника чи його майна або його місця роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець може свою мотивованою постановою, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований, доручити проведення перевірки вказаної інформації відповідному відділу державної виконавчої служби. Державний виконавець відділу державної виконавчої служби, якому доручено проведення перевірки зазначеної інформації, у разі виявлення майна боржника повинен здійснити його опис та арешт. Виконавчі дії за дорученням проводяться у строк не пізніше десяти робочих днів з моменту надходження до відділу державної виконавчої служби відповідної постанови державного виконавця в межах виконавчого провадження, у якому винесено цю постанову. За результатам проведених дій складається акт, що направляється державному виконавцю, який виніс постанову. У разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу - державним виконавцем ВДВС Миколаївського РУЮ Львівській обл. - не було отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, а постанова про закриття виконавчого провадження не є мотивованою, так як складена на підставі акту державного виконавця, що складений зі слів третіх осіб та без документального підтвердження.

Таким чином, скаргу регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській обл. третя особа підтримує у повному обсязі.

На момент розгляду скарги відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, відзиву на скаргу не подав.

При прийнятті ухвали суд виходив з наступного.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення)

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно абзацу 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи:

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

3) судові накази.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець вправі провадити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, які перебувають на рахунках та вкладах боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Згідно ч. 4 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», у разі необхідності перевірки інформації щодо наявності боржника чи його майна або його місця роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець може своєю мотивованою постановою, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований, доручити проведення перевірки вказаної інформації відповідному відділу державної виконавчої служби. Державний виконавець відділу державної виконавчої служби, якому доручено проведення перевірки зазначеної інформації, у разі виявлення майна боржника повинен здійснити його опис та арешт. Виконавчі дії за дорученням проводяться у строк не пізніше десяти робочих днів з моменту надходження до відділу державної виконавчої служби відповідної постанови державного виконавця в межах виконавчого провадження, у якому винесено цю постанову. За результатами проведених дій складається акт, що направляється державному виконавцю, який виніс постанову.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон), рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскарженні в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну виконавчу службу», дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскарженні до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 45 ГПК України, господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Зазначена процесуальна норма узгоджується з положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України, згідно з якою судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Згідно ст.ст. 115, 116 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (надалі Закон). Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

В ході судового розгляду скарги встановлено, що рішенням Господарського суду Львівської області від 02.03.2015 р. у справі № 914/4600/14 позов Миколаївського міжрайонного прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області до ОСОБА_4 «Злата-Продукт» про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 16535,86 грн., пені в сумі - 708,97 грн. та штрафу в сумі - 1653,59 грн. задоволено повністю.

У зв'язку із набранням рішенням у справі № 914/4600/14 законної сили, Господарським судом Львівської області видано наказ від 17.03.2015 р., що скеровано Регіональним відділенням ФДМУ по Львівській області за підвідомчістю до Відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області Миколаївського РУЮ Львівської області для вжиття заходів із примусового виконання рішення.

У процесі здійснення виконавчого провадження № 47574017, відкритого на підставі вищевказаного судового наказу, державним виконавцем ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області 24.12.2015 р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (надалі - ОСОБА_5) та направлення для подальшого виконання ВДВС Сихівського МУЮ м. Львова. ОСОБА_5 29.01.2016 р. надійшла на адресу Регіонального відділення ФДМУ по Львівській області.

В обґрунтування винесеної ОСОБА_5 державний виконавець покликається на те, що на території, підвідомчій ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області, відсутнє майно боржника, на яке можна звернути стягнення, та заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Також, як зазначено в Акті державного виконавця від 29.10.2015 р., державним виконавцем, зі слів директора ОСОБА_4 «Човнище», встановлено, що фактичне місцезнаходження боржника м. Львів, вул. Луганська, 3, що є територіальною підвідомчістю ВДВС Сихівського МУЮ. При перевірці даної інформації не вчинивши дії, що передбачені ч. 4 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», судовий виконавець зробив висновок, що виконавчий документ слід скерувати для подальшого виконання у ВДВС Сихівського МУЮ, що за наслідками, встановленими п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі - Закон), передбачає закінчення виконавчого провадження.

Регіональне відділення вважає дії державного виконавця ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області при винесені постанови від 24.12.2015 р. незаконними, а постанову від 24.12.2015 необґрунтованою та незаконною, оскільки, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, місцезнаходженням боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Злата-Продукт" () є проспект Грушевського, будинок 1, корпус А, м. Миколаїв, Миколаївський район, Львівська область, що є територіальною підвідомчістю ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області.

За змістом ст. 11 Закону, на державного виконавця покладено обов'язок у повному обсязі, неупереджено та своєчасно вчиняти виконавчі дії.

Статтею 6 Закону встановлено обов'язок державного виконавця використовувати надані йому права при здійсненні виконавчих дій, відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону, державний виконавець вправі провадити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, які перебувають на рахунках та вкладах боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунках в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Однак, державний виконавець не отримав необхідного, документального підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, водночас, акт складений державним виконавцем, не може вважатися належним та допустимим документальним підтвердженням наявності вищезазначених обставин, оскільки отримана інформація не підтверджена належними та допустимими доказами, , так само як і непідтверджена інформація з вищевказаного сайту, яка датована 2013 роком.

Враховуючи вищевикладене, постанова ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області від 24.12.2015 р. є незаконною, необґрунтованою та безпідставною. Крім цього, звертаємо увагу суду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 121-2 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до абзацу 2 п. 9.1 ОСОБА_5 Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає, в розумінні статті 121-2 ГПК України, під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів.

Відповідно до п. 9.7. ОСОБА_5 Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", встановлений у частині першій статті 121 ГПК десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання.

ОСОБА_5 надійшла на адресу Регіонального відділення 29.01.2016 р., про що свідчить відмітка регіонального відділення на супровідному листі органу ДВС, яким ОСОБА_5 скерована стягувачу. При цьому, Регіональним відділенням вже подавалась дана скарга в межах строків, встановлених ч. 1 ст. 121-2 ГПК України, однак ухвалою господарського суду Львівської області від 11.02.2016 р., яка надійшла на адресу Регіонального відділення 17.02.2016 р., була повернута скаржнику без розгляду. Враховуючи викладене, Регіональним відділенням повторно подана скарга, а відтак, строк на її подання підлягає відновленню.

Відповідно до п. 9.13 вказаної ОСОБА_5, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною. При цьому, рішення суду про визнання незаконною постанови про повернення виконавчого документу стягувачу є підставою для відновлення виконавчого провадження, в силу приписів ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про те, що скарга Регіонального відділення ФДМУ по Львівській області від 24.02.2016 року за вх. № 993/16 у справі № 914/4600/14 підлягає до задоволення, а постанову ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області від 24.12.2015 р. про закінчення виконавчого провадження № 45574017 слід визнати недійсною.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тому, виходячи з вищенаведеного, керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

1. Скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України від 24.02.2016 року за вх. № 993/16 у справі № 914/4600/14 на дії органу державної виконавчої служби - задоволити.

2. ОСОБА_5 державного виконавця ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області від 24.12.2015 р. про закінчення виконавчого провадження № 45574017 - визнати недійсною.

Суддя Пазичев В.М.