РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016Справа №910/3890/16
За позовом Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пост-Інтернейшнл"

про стягнення 80 689,23 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Яковіщук Я.М. - представник за довіреністю

від відповідача: Новіцька І.Л. - представник за довіреністю

СУТЬ СПОРУ :

Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пост-Інтернейшнл" заборгованості за спожиті комунальні послуги в загальному розмірі 80 689,23 грн., з яких 68 978,38 основного боргу, 7 713,98 грн. інфляційних втрат, 3 996,88 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов Договору №153 від 01.11.2007 про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників в частині оплати за надані послуги, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю "Пост-Інтернейшнл" виникла заборгованість перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2016 порушено провадження по справі №910/3890/16, розгляд справи призначено на 04.04.2016.

24.03.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

01.04.2016 відповідачем подано до канцелярії суду відзив на позовну заяву, а також клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 розгляд справи відкладено на 25.04.2016.

12.04.2016 через канцелярію суду позивачем подано пояснення на відзив відповідача.

В судовому засіданні 25.04.2016 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в засіданні суду проти задоволення позовних вимог заперечив з огляду на пропуск позивачем строків позовної давності.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 25.04.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши представників позивача та відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

06.09.2005 між Товариством з обмежую відповідальністю «Київінвест-Олімпія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пост-Інтернешнл» було укладено договір №220 про оренду нежитлових приміщень, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Пост-Інтернейшнл» отримало в орендне користування приміщення за адресою: 04060, м.Київ-60, вул.Подвойського, 9а.

Відповідно до п.4.2 зазначеного договору оплата орендарем комунальних та інших послуг проводиться за окремими договорами, які він укладає з обслуговуючими підприємствами та організаціями, підприємствами зв'язку та постачальниками електроенергії.

01.11.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Пост-Інтернейшнл» (сторона 2) та Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора «Сирець» Шевченківської районної у м.Києві ради (сторона 1) укладено договір №153 від 01.11.2007 про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників, за умовами якого сторона-1 здійснює нарахування та збір платежів на користь виробників послуг за спожиті стороною-2 комунальні послуги в обсягах та за тарифами, визначеними в додатку 1 до договору. Сторона-2 користується приміщеннями за адресою вул.Подвойського, 9а. (п.п.1.1,1.2)

При цьому, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора «Сирець» Шевченківської районної у м.Києві ради укладаючи вказаний правочин діяло на підставі довіреності №9 від 30.03.2007, за змістом якої Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м.Києві ради уповноважує Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора «Сирець» Шевченківської районної у м.Києві ради від імені та на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м.Києві ради, зокрема, укладати з власниками, наймачами, орендарями жилих приміщень договори на надання комунальних послуг, здійснювати облік, нарахування та збір платежів від споживачів за спожиті комунальні послуги на користь виробників комунальних послуг.

Згідно з п.2.1.2 договору №153 від 01.11.2007 Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора «Сирець» Шевченківської районної у м.Києві ради зобов'язується в 3-х денний термін, з моменту надходження від виробників послуг розрахунків, надати власнику або орендарю платіжне доручення (квитанцію) про суму сплати спожитих комунальних послуг.

За змістом п.3.1.1 вказаного договору в 3-х денний термін, після надходження платіжного доручення (квитанції), але не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, Товариство з обмеженою відповідальністю «Пост-Інтернейшнл» зобов'язується сплатити вартість спожитих комунальних послуг та інформувати про це Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора «Сирець» Шевченківської районної у м.Києві ради в зазначений термін.

Цей договір діє з моменту укладення по 31 жовтня 2010р. У разі закінчення дії договору і відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. (п.п.5.1, 5.4 договору №153 від 01.11.2007).

Під час розгляду справи доказів припинення дії вказаного договору чи його розірвання сторонами не надано, а отже він є діючим та приймається судом до уваги.

Одночасно, відповідно до окремого доручення №905 від 13.09.2010 Першого заступника голови Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, з метою підвищення контролю за рівнем платіжної дисципліни і недопущення безоплатного використання теплової енергії та водопостачання зобов'язано КП УЖГ заключити прямі договори з орендарями та власниками нежитлових приміщень Шевченківського району; КП ЖЕКам передати КП УЖГ всю первинну документацію, провести звірку з орендарями та власниками нежитлових приміщень, скласти акт звіряння станом на 01.10.2010р.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання зазначеного вище окремого доручення, між позивачем та Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора «Сирець» Шевченківської районної у м.Києві ради було складено акт приймання-передачі дебіторської заборгованості, за змістом якого, станом на 01.10.2010 на підставі погодженого акту звірки, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост-Інтернейшнл» наявна заборгованість з оплати комунальних послуг в розмірі 5 325,47 грн.

Оскільки відповідач та позивач не вжив заходів щодо переукладання договору на надання житлово-комунальних послуг, то з 14.09.2010 по 29.03.2013 облік, нарахування та збір платежів за комунальні послуги здійснювався на підставі договору №153 від 01.11.2007.

На виконання умов договору №153 від 01.11.2007, позивачем за період з 1 жовтня 2010 по 29 березень 2013 було виставлено відповідачу рахунки-фактури на оплату спожитих відповідачем комунальних послуг на загальну суму 83 387,73 грн. Фактичне споживання послуг підтверджується табуляграмами наданими виробниками послуг по факту надання комунальних послуг позивачу.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо надання послуг.

Натомість, відповідач свої зобов'язання за договором виконав лише частково на суму 19 734,82 грн., внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 68978,38 грн., яка і заявляється позивачем до стягнення.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами правочин є договором про надання послуг, а згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

За приписами п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже було зазначено, п.3.1.1 договору №153 від 01.11.2007 сторонами було погоджено, що в 3-х денний термін, після надходження платіжного доручення (квитанції), але не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, Товариство з обмеженою відповідальністю «Пост-Інтернейшнл» зобов'язується сплатити вартість спожитих комунальних послуг.

Тобто, за висновками суду, строк оплати за спожиті відповідачем на підставі зазначеного вище договору комунальні послуги у період з жовтня 2010 по березень 2013 настав.

При цьому, пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань, в частині своєчасної та повної оплати наданих позивачем комунальних послуг за договором №153 від 01.11.2007, підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 68 978,38 грн.

Разом з тим, відповідачем у запереченнях на позовну заяву було заявлено про застосування строків позовної давності.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями п.п.1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Пунктом 4.2 Постанови №10 від 29.05.2013 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів» у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (абзац другий частини п'ятої статті 261 ЦК України), тобто після закінчення: або передбаченого частиною другою статті 530 ЦК України семиденного строку від дня пред'явлення вимоги; або передбаченого іншим актом цивільного законодавства чи договором іншого пільгового строку, в який боржник має виконати зобов'язання. Виняток з цього правила становлять випадки, коли із закону або з договору випливає обов'язок негайного виконання зобов'язання: у такому разі перебіг позовної давності починається від дня пред'явлення вимоги кредитором.

За змістом ст.263 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Приймаючи до уваги період, за який відповідачем заявляються вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором №153 від 01.11.2007, враховуючи, що Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" звернулось до суду із позовною заявою 04.03.2016 (відповідно до штампу вхідної поштової кореспонденції), суд дійшов висновку, що позивачем було пропущено встановлений законодавством трьох річних строк позовної давності, внаслідок чого у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 68 978,38 грн. суд відмовляє.

Крім того, оскільки у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в сумі 3 996,88 грн. та інфляційні втрати в сумі 7 713,98 грн. за період з 14.09.2010 по 01.07.2014.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові №48/23 від 18.10.2011 та Верховний Суд України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010.

Одночасно, відповідно до ст.266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

При цьому, п.5.3 Постанови №10 від 29.05.2013 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів» передбачено, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань,оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу); так само у разі спливу позовної давності за вимогою про повернення безпідставно набутого майна (статті 1212, 1213 ЦК України) спливає й позовна давність за вимогою про відшкодування доходів від такого майна (стаття 1214 названого Кодексу).

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідачем в процесі розгляду справи було подано заяву про застосування строків позовної давності, враховуючи висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача основної суми заборгованості в сумі 68 978,38 грн., позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат також задоволенню не підлягають.

Як визначено в ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів в обґрунтування поважності причин пропущення строків позовної давності.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з покладенням витрат по сплаті судового збору на позивача на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 29.04.2016

Суддя О.А. Грєхова