ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 рокуСправа № 912/968/16
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Макаренко Т.В. розглянувши матеріали справи № 912/968/16

за позовом Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради Кіровоградської області

до Фізичної особи Ковальової Олени Анатоліївни

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Олександрійської міської ради

та Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Конвалія"

про визнання недійсним договору, зобов'язання повернути нерухоме майно

Представники учасників судового процесу:

від позивача - Скляр Ю.А. , довіреність № 181/06 від 18.02.16 ;

від відповідача - участі не брали;

від 3-ї особи - Скляр Ю.А. , довіреність № 56/11/23/1 від 31.12.15 ;

від 3-ї особи - Дорошенко Л.М. , довіреність № б/н від 05.10.15 ;

Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради Кіровоградської області звернулося до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою № 255/06 від 11.03.2016 року з вимогами до фізичної особи Ковальової Олени Анатоліївни, в якій просить:

- визнати договір № 90 купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 25.03.2004, що укладений між Фондом комунального майна Олександрійської міської ради та фізичною особою Ковальовою Оленою Анатоліївною, посвідчений 25.03.2004 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г., зареєстрований в реєстрі за № 631 - недійсним;

- зобов'язати фізичну особу Ковальову Олену Анатоліївну повернути Управлінню приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради в натурі нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 20.2 кв. м, розташоване у м. Олександрії Кіровоградської області по вулиці Червоноармійській, буд. 38. Судовий збір просить покласти на відповідача.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що зміст договору № 90 купвлі-продажу приміщення шляхом викупу від 25.03.2004 року суперечить актам цивільного законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

Так, відповідно до норм ст.ст. 203,215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин), (ч.3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Звертає увагу суду, що підставою для укладення договору № 90 купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 25.03.2004 року був п. 3 додатку до рішення Олександрійської міської ради від 26.12.2003р. № 376 в частині приватизації нежитлового приміщення площею 18,9 кв.м., яке розташоване за адресою: Кіровоградська область, м.Олександрія, вул.Червоноармійська,38.

В подальшому Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 10.10.2011 року по справі № 5013/1433/11 скасовано пункт 3 додатку до рішення Олександрійської міської ради від 26.12.2003р. № 376 в частині приватизації нежитлового приміщення площею 18,9 кв.м., яке розташоване за адресою: Кіровоградська область, м.Олександрія, вул.Червонозаводська, 38 з тих підстав, що при прийнятті Олександрійською міською радою рішення від 26.12.2003р. № 376 порушено як норми Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", так і права ТОВ "Магазин "Конвалія".

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду України від 08.12.2011 р. по справі № 5013/1433/11 рішення господарського суду Кіровоградської області від 10.10.2011 року по справі № 5013/1433/11 залишено без змін.

Посилаючись на норми ч. 1ст. 216 ЦК України та положення постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання праворчинів недійсними" просить застосування до договору № 90 купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 25.03.2004 року наслідки його недійсності у вигляді двосторонньої реституції. Суть якої полягає в тому, що фізична особа - Ковальова Олена Анатоліївна зобов'язана повернути Управлінню приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради в натурі майно - нежитлове приміщення зщагальною площею 20,2 кв.м., розташоване в м. Олексчандрії Кіровоградської області по вул.Червоноармійській, 38, а Управління зобов'язане повернути Ковальовій О.А. грошові кошти у сумі 3570 грн., які були нею сплачені як вартість придбаного нежитлового приміщення за умовами зазначеного договору.

Відповідачка у відзиві від 29.04.2016 року вимоги позивача не визнала, в обгрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

Як вбачається з договору купівлі-продажу приміщення шляхом викупу № 90 від 25.03.2004 року, він укладений на підставі вільного волевиявлення сторін, не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів громадян та/або суб'єктів господарювання, сторони досягли істотних його умов.

Відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного майна" на вимогу однієї із сторін договір купівлі-продажу може бути розірвано або визнано недійсним за рішенням суду у разі невиконання іншою стороною зобов'язань, передбачених договором купівлі-продажу, у визначені строки.

Порушення встановленого законодавством порядку приватизації або прав покупців є підставою для визнання недійсним купівлі-продажу об'єкта приватизації в порядку, передбаченому законодавством України (ч.6 ст. 29 Закону України "Про приватизацію державного майна").

Інших підстав для визнання договорів купівлі-продажу об'єкта приватизації, ніж визначені наведеними статтями, приватизаційне законодавство не містить.

Звертає увагу суду, що Олександрійська міська рада, як орган приватизації, будучи органом публічної влади, мала виключні повноваження щодо встановлення умов приватизації та ухвалення необхідних для їх проведення актів, не погоджувала своїх дій та рішень з Ковальовою О.А. як покупцем комунального майна, з огляду на що остання не мала і не могла мати можливості перевіряти правильність її рішень та зобов'язана була дотримуватись встановлених умов та порядку приватизації.

За таких обставин, беручи до уваги викладені вище приписи законодавства, яке руглює спірні правовідносини, підстави для визнання незаконною проведеної приватизації спірного майна шляхом його викупу відсутні, незважаючи навіть на визнання рішенням господарського суду Кіровоградської області від 10.10.2011 р. по справі № 5013/1433/11 незаконним та скасування п. 3 додатку до рішення Олександрійської міської ради від 26.12.2003 р. № 376.

Зазначає, що наведене узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, яка висловлена у постанові від 31.07.2014р. пос праві № 910/1354/13 .

Крім того, відповідачка зазначає, що вона, як особа, яка набула майно внаслідок приватизації державного (комунального) майна, укладаючи договір купівлі-продажу приміщення шляхом викупу № 90 від 25.03.2004 року та сплачуючи за нього кошти, правомірно очікувала на набуття права власності на об'єкт приватизації у значенні статті 1 Першого протоколу до Конвенції та не може бути позбавлена цього права з огляду на вчинення публічним органом - Олександрійською міською радою порушень в процесі приватизації комунального майна.

Аналогічна правова позиція з посиланням на рішення ЄСПЛ від 24.06.2003 року у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" висловлена у постанові Дніпропетровського господарського суду від 27.07.2015 року у справі № 912/4464/14 за позовом приватного підприємства "Одіссей" до Олександрійської міської ради, треті особи, які не заявляють саомстійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради, Осінська Тетяна Іванівна, Осінський Сергій Олександрович, Костікова Юлія Олегіна, про визнання незаконним та скасування рішення, залишеній без змін постановою Вищого госопдарського суду України від 09.02.2016р.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлені загальні засади захисту цивільних прав та інтересів - порушення, невизнання або оспорювання прав.

З огляду на вказане, відповідачка вважає, що у поданому управлінням приватизції, оренди майна та землі Олександрійської міської ради позові жодним чином не зазначено яким саме чином укладений між відповідачем та Олександрійською міською радою договір порушує права та законні інтереси зазначеного виконавчого органу.

Відповідачка також не погоджується із позицією позивача відносно поважності причини пропуску ним строку позовної давності при звернення до суду з наступних причин.

Як зазначає сам позивач у заяві про визнання поважними причин пропуску позовної давності, про порушення свого права (якого саме позивач не зазначає) він довідався 08.12.2011р. після прийняття Дніпропетровським апеляційним господарським судом постанови у справі № 5013/1433/11, з огляду на що мав право звернутися до належного суду з відповідним позовом у строк до 08.12.2014р.

Звернення з позовом з порушенням правил підсудності або підвідомчості не може бути підставою для визнання поважною причини пропуску строку позовної давності та його поновлення, оскільки позивач є органом приватизації комунального майна, має у своєму складі спеціалістів у галузі права, які неодноразово приймали участь в аналогічних справах, у тому числі будучи їх ініціаторами.

Крім того, згідно з позицією Вищого спеціалізованого суду України, висловленою у п 4.4.2 постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських справ", подання позову з порушенням правил підвідомчості справ не перериває перебігу позовної давності.

З огляду на зазначене, керючись ч.ч.3.4 ст. 267 ЦК України, до винесення судом рішення вважає за необхідне зробити заяву про сплив позовної давності за вимогами управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу приміщення шляхом викупу № 90 від 25.03.2004р, укладеного між Фондом комунального майна Олександрійської міської ради та Ковальовою О.А., посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 631 та про зобов'язання повернути позивачеві в натурі нежитлове приміщення загальною площею 20,2 м.кв., розташоване у м.Олександрії Кіровоградської області по вуд. Червоноармійській,38.

3-тя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Олександрійська міська рада у своїх письмових поясненнях № 97/23-16 від 05.04.2016 року підпримала вимоги позивача та зазначила наступне.

З огляду на обставини, що були встановлені рішенням господарського суду Кіровоградської області від 10.10.2011р. по справі № 5013/1433/11 та враховуючи положення ч. 1 ст. 203 ЦК, ч. 1 , ч.3 ст. 215 ЦК України, договір № 90 купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 25.03.2004 року має бути визнаний судом недійсним.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З огляду на положення ч. 1 ст. 216 ЦК України та постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" до договору № 90 купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 25.03.2004 року, на думку 3-ї особи, має бути застосовано наслідки його недійсності у вигляді двостронньої реституції.

3-тя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ "Магазин "Конвалія" у своїх письмових поясненнях вимоги позивача підтримує повністю та зазначає наступне.

Договір № 90 купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 25.03.2004 року між Фондом комунальногол майна Олександрійської міської ради та громадянкою Ковальовою є недійсним, тож був прийнятий незаконно з порушенням всіх існуючих законів.

Незаконність цього Договору підтверджено Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 10.10.2011 року по справі № 5013/1431/11, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.12.2011р. по справі № 5013/1433/11, а також постановою Вищого господарського суду України від 22.02.2012р. по справі № 5013/1433/11, які набрали законної сили.

Незаконність вказаного договору № 90, на думку ТОВ "Магазин "Конвалія" також підтверджується тим, що кімната площею 18,9 м.кв. не є окремою, а входить до єдиного приміщення ТОВ "Магазин "Конвалія" ; вказане приміщення входило до переліку майна, яке 3-тя особа орендувала згідно Договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № 586 від 25.12.200р, який було укладено на термін 10 років (з 01.12.1996 по 03.12.2006р), тому до 03.12.2006 року ні про яку приватизацію частки ТОВ магазину "Конвалія" не повинно йти мови взагалі.

Посилання відповідачки на судову практику вважає безпідставним, оскільки наведені відповідачкою приклади різняться по суті із даною справю № 912/968/16.

У судовому засіданні, яке відбулось 05.05.2016 року, представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, предстаник відповідача не визнав, керючись ч.ч.3.4 ст. 267 ЦК України, до винесення судом рішення зробив заяву про сплив позовної давност за вимогами, зазначеними в позові.

3-ті особи без самостійних вимог підтримали вимоги позивача.

У судовому засіданні 05.05.2016 року оголошувалась перева до 11 год.00 хв. 11.05.2016 року, в порядку, визначеному ст. 77 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулось 11.05.2016 року представник відповідача участі не брав, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, 3-х осіб, обговоривши усі обставини справи, оцінивши подані докази, госопдарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

25.03.2004 року між Фондом комунального майна Олександрійської міської ради, правонаступником якого є управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ращди (продавець) та Ковальовою Оленою Анатолівною (покупець) було укладено договір № 90 купівлі-продажу приміщення шляхом викупу, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г., зареєстрований в реєстрі за № 631 (надалі - Договір), згідно п. 1.1. якого продавець зобов'язався передати у власність покупця нежитлове приміщення загальною площею 20,2 кв.м., розташоване у м.Олександрії Кіровоградської області по вул.Червоноармійській, будинок № 38, а покупець зобов'язався прийняти вказане приміщення і сплатити ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі та здійснити державну реєстрацію приміщення у бюро технічної інвентаризації.

Вказаний договір було заеєстровано розпорядженням Олександрійського міського голови № П-40-р від 26.03.2004 року (а.с.18).

Відповідачем сплачену ціну, обумовлену умовами договору, про що свідчить наявне в матеріалах справи платіжне доручення № 11 від 25.03.2004 року на суму 3 570,00 грн. (а.с.155).

Згідно Акту передачі приміщення від 25.03.2004 року (а.с.16) продавець передав, а покупець прийняв продане шляхом викупу нежитлове приміщення площею 20,2 кв.м. за адресою: 28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул.Червоноармійська,38 вартістю 3570 (три тисячі п'ятсот сімдесят) гривень.

У вказаному акті зазначено, що передача вищезгаданого приміщення проводиться згідно з договором купівлі-продажу від 25.02.2004 року, засвідченим нотаріально 25.03.2004 року № 631 приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г.

На підтвердження права власності на вищевказане приміщення відповідачу видане Свідоцтво про власність від 26.03.2004., реєстраційний № 77 (а.с.17).

Господарський суд враховує, що відповідно до п. 1.1 Положення про управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради, затв. рішенням Олександрійської міської ради від 30.04.2010 року № 1455, Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради (надалі - Управління, Позивач) є виконавчим органом міської ради, утворюється міською радою, підзвітний та підконтрольний міській раді і підпорядковується у своїй діяльності виконавчому комітету та міському голові. Управління створене шляхом зміни повного найменування Фонду комунального майна Олексанлрійської міської ради та є його правонаступником.

У своїй позовній заяві позивач просить:

-визнати договір № 90 купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 25.03.2004, що укладений між Фондом комунального майна Олександрійської міської ради та фізичною особою Ковальовою Оленою Анатоліївною, посвідчений 25.03.2004 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г., зареєстрований в реєстрі за № 631 - недійсним;

- зобов'язати фізичну особу Ковальову Олену Анатоліївну повернути Управлінню приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради в натурі нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 20.2 кв. м, розташоване у м. Олександрії Кіровоградської області по вулиці Червоноармійській, буд. 38. Судовий збір просить покласти на відповідача.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що зміст договору № 90 купвлі-продажу приміщення шляхом викупу від 25.03.2004 року суперечить актам цивільного законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

Так, відповідно до норм ст.ст. 203,215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин), (ч.3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Звертає увагу суду, що підставою для укладення договору № 90 купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 25.03.2004 року був п. 3 додатку до рішення Олександрійської міської ради від 26.12.2003р. № 376 в частині приватизації нежитлового приміщення площею 18,9 кв.м., яке розташоване за адресою: Кіровоградська область, м.Олександрія, вул.Червоноармійська,38.

В подальшому Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 10.10.2011 року по справі № 5013/1433/11 скасовано пункт 3 додатку до рішення Олександрійської міської ради від 26.12.2003р. № 376 в частині приватизації нежитлового приміщення площею 18,9 кв.м., яке розташоване за адресою: Кіровоградська область, м.Олександрія, вул.Червонозаводська, 38 з тих підстав, що при прийнятті Олександрійською міською радою рішення від 26.12.2003р. № 376 порушено як норми Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", так і права ТОВ "Магазин "Конвалія".

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду України від 08.12.2011 р. по справі № 5013/1433/11 рішення господарського суду Кіровоградської області від 10.10.2011 року по справі № 5013/1433/11 залишено без змін.

Посилаючись на норми ч. 1 ст. 216 ЦК України та положення постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання праворчинів недійсними" просить застосування до договору № 90 купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 25.03.2004 року наслідки його недійсності у вигляді двосторонньої реституції. Суть якої полягає в тому, що фізична особа - Ковальова Олена Анатоліївна зобов'язана повернути Управлінню приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради в натурі майно - нежитлове приміщення зщагальною площею 20,2 кв.м., розташоване в м. Олександрії Кіровоградської області по вул.Червоноармійській, 38, а Управління зобов'язане повернути Ковальовій О.А. грошові кошти у сумі 3570 грн., які були нею сплачені як вартість придбаного нежитлового приміщення за умовами зазначеного договору.

3-ті особи, за змістом усних та письмових пояснень, наданих господарському суду, підтримали вимоги позивача , просили задовольнити позов, визнати недійсним договір № 90 купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 25.03.2004 року та застосувати наслідки його недійсності у вигляді двосторонньої реституції, відповідно до норм ст. 216 ЦК.

Господарський суд враховує доводи позивача, які підтримані 3-ми особами, що рішенням господарського суду Кіровоградської області від 10.10.2011 року по справі № 5013/1433/11 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Конвалія" до відповідача Олесандрійської міської ради Кіровоградської області за участю 3-х осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Ковальової О.В. та управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради про скасування п. 3 додатку до рішення від 26.12.2003р. № 376 позовні вимоги ТОВ "Магазин "Конвалія" задоволено повністю.

Вказаним рішенням встановлено, "що при прийнятті Олександрійською міською радою рішення від 26.12.2003 № 376 порушено як норми Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" так і права позивача".

Відповідно до норм ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у гоподарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищезазначеним Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 10.10.2011 року по справі № 5013/1433/11 скасовано пункт 3 додатку до рішення Олександрійської міської ради від 26.12.2003р. № 376 в частині приватизації нежитлового приміщення площею 18,9 кв.м., яке розташоване за адресою: Кіровоградська область, м.Олександрія, вул.Червонозаводська, 38 з тих підстав, що при прийнятті Олександрійською міською радою рішення від 26.12.2003р. № 376 порушено як норми Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", так і права ТОВ "Магазин "Конвалія".

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду України від 08.12.2011 р. по справі № 5013/1433/11 рішення господарського суду Кіровоградської області від 10.10.2011 року по справі № 5013/1433/11 залишено без змін.

Так, за умовами ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вказані положення статі 203 ЦК України визначають такі підстави недійсності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам ; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновителями), не може суперечити правам та інтересам іхніх малолітніх, неповновлітніх чи непрацездатних дітей.

Із посвідчувального напису на договорі № 90 від 25.03.2004 року вбачається, що договір підписано в присутності нотаріуса, особу громадян, які підписали договір, нотаріусом встановлено, їх дієздатність, правоздатність Фонду комунального майна Олександрійської міської ради, а також повноваження представника та належність Олександрійській міській раді нерухомого майна, що відчуджується, перевірено.

Сторонами не подано до матеріалів справи доказів того, що волевиявлення учасників правочину не відповідало їх внутрішній волі.

Акт передачі майна від 25.03.2004 року, видача відповідачу Свідоцтва про власність від 26.03.2004р., реєстраційний № 77, Розпорядження Олександлрійського міського голови № П-40-р. від 26.03.2004р.про реєстрацію договору купівлі-продажу приміщення по вул.Чекрвоноармйській,38 свідчать про те, що вчинений сторонами правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Доказів того, що вказаний правочин суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатний дітей, господарському суду також не подано.

Крім того, доводи позивача спростовуються наступними запереченнями відповідача.

Олександрійська міська рада як орган приватизації, будучи органом публічної влади, мала виключні повноваження щодо встановлення умов приватизації та ухвалення необхідних для їх проведення актів, не погоджувала своїх дій та рішень із відповідем по даній справі - Ковальовою О.А., як покупцем комунального майна, з огляду на що вона не мала і не могла мати можливості перевіряти правильність її рішень та зобов'язана була дотримуватись встановлених умов та порядку приватизації.

Докази на спростування вказаних доводів відповідача ні позивачем, ні 3-ми особами до матеріалів справи не подано.

За таких обставин, беручи до уваги викладені вище приписи законодавства, які регулюють спірні правовідносини, підстави для визнання оспорюваного договору відсутні, не зважаючи навіть на визнання рішенням господарського суду Кіровоградської області від 10.10.2011р. по справі № 5013/1433/11 незаконним та скасування п. 3 додатку до рішення Олександрійської міської ради від 26.12.2003р. № 376.

Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, висловленою у постанові від 31.07.2014р. по справі № 910/1354/13 за позовом першого заступника прокурора Деснянського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради. Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву, приватного підприємства «Мале приватне підприємство «ВІАС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на боці відповідачів-Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація, публічне акціонерне товариство «Український Професійний Банк», про визнання недійсним договору та витребування нерухомого майна .

Те ж саме стосується і висловленої Вищим господарським судом України у цитованому рішенні Суду правової позиції згідно якої чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, за умовами ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини» 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи №№ 2, 4, 7,11 до Конвенції.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003р. у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» майном у значенні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 24.0б.2003р. у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції», отже визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідна правова позиція наведена також у постанові Верховного Суду України від 14.03.2007р. у справі № 21-8во07.

З огляду на зазначене відповідач, як особа, яка набула майно внаслідок приватизації державного (комунального) майна, укладаючи договір купівлі-продажу приміщення шляхом викупу № 90 від 25.03.2004р. та сплачуючи за нього кошти, правомірно очікувала на набуття права власності на об'єкт приватизації у значенні статті 1 Першого протоколу до Конвенції та не може бути позбавлена цього права з огляду вчинення публічним органом - Олександрійською міською радою - порушень в процесі приватизації комунального майна.

Аналогічна правова позиція з посиланням на рішення ЄСПЛ від 24.06.2003р. у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» висловлена у постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.07.2015р. у справі № 912/4464/14 за позовом приватного підприємства «Одіссей» до Олександрійської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на боці відповідача - управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради, Осінська Тетяна Іванівна, Осінський Сергій Олександрович, Костікова Юлія Олегівна, про визнання незаконним та скасування рішення, залишеній без змін постановою Вищого господарського суду України від 09.02.2016р.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлені загальні засади захисту цивільних прав та інтересів - порушення, невизнання або оспорювання права.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд погоджується з доводами відповідачки, що у поданому управлінням приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради позові жодним чином не зазначено яким саме чином укладений між Ковальовою О.А. та Фондом комунального майна Олександрійської міської ради договір № 90 порушує права та законні інтереси зазначеного виконавчого органу.

Доводи 3-ї особи ТОВ "Магазин "Конвалія", що відповідачка, працюючи юристом, надавала послуги Фонду комунального майна Олександрійської міської ради, про що зазначено у довідці Фонду комунального майна від 08.02.2007р. № 234, а тому сама уклала оспорюваний договір не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні норм ст.ст. 33,34 ГПК України.

Така довідка № 234 від 08.02.2007 року дійсно наявна в матеріалах справи, проте з копії оспорюваного договору вбачається, що він підписаний з боку продавця - Фонду комунального майна Олександрійської його головою Бутхарейтом Леонідом Валентиновичем, який діє на підставі Положення. Доказів того, що у межах кримінальної справи та у судовому порядку встановлено факти, що вказана особа при підписанні оспорюваного правочину діяла під впливом обману чи насильства з боку Ковальової О.А., або договір підписано від імені Фонду Ковальовою О.А., господарському суду не надано.

Отже, вказані доводи 3-ї особи не можуть бути прийняті судом до уваги при розгляді даного спору.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд не вбачає підстав для задоводлення вимог позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу приміщення шляхом викупу № 90 від 25.03.2004р., укладеного між фондом комунального майна Олександрійської міської ради та Ковальовою О.А.

Оскільки господарським судом не визнано недійсним договір купівлі-продажу приміщення шляхом викупу № 90 від 25.03.2004р., укладеного між фондом комунального майна Олександрійської міської ради та Ковальовою О.А., відсутні і правові підстави для застосування наслідків його недійсності у вигляді двосторонньої реституції

За таких обставин господарський суд відмовляє управлінню приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради в задоволенні вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу приміщення шляхом викупу № 90 від 25.03.2004р., укладеного між фондом комунального майна Олександрійської міської ради та Ковальовою О.А., посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 631 та про зобов'язання Ковальову О.А. повернути позивачеві в натурі нежитлове приміщення загальною площею 20.2 м2, розташоване у м. Олександрії Кіровоградської області по вул. Червоноармійській, 38.

Заява позивача про визнання поважними причини пропуску ним строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом та заява відповідача про сплив позовної давності та про застосування наслідків, передбачених ч. 4 ст. 267 ЦК України, не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, за умовами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За умовами ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Як встановлено ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як зазначає сам позивач у поданій ним заяві про визнання поважними причин пропуску позовної давності, про порушення свого права він довідався 08.12.2011р. після прийняття Дніпропетровським апеляційним господарським судом постанови у справі № 5013/1433/11, з огляду на що мав право звернутися до належного суду з відповідним позовом у строк до 08.12.2014р.

У межах строку позовної давності управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради звернулося до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом Ковальової О.А. про визнання договору недійсним, повернення об'єкта приватизації до комунальної власності.

Таке звернення позивача з зазначеним позовом з порушенням правил підсудності або підвідомчості справ не може бути підставою для визнання поважною причини пропуску строку позовної давності та його поновлення, оскільки позивач є органом виконавчої влади, має у своєму складі спеціалістів у галузі права.

Крім того згідно з позицією Вищого спеціалізованого суду України, висловленою у п. 4.4.2 постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських справ», подання позову з порушенням правил підвідомчості справ не перериває перебігу позовної давності.

У відповідності до ч. 2 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, господарський суд враховує, що відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарськгого суду України від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні госопдарських спорів", за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на те, що суд при розгляді даного спору не встановив порушення відповідачем прав позивача, господарський суд не вбачає і підстав для задоволення вказаних заяв позивача про визнання причин пропущеної позовної давності поважними та заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Відповідно до норм ст.44,49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 33,34,44,49, 82-85, 116, 117 ГПК України, Законом України "Про судовий збір", господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог про визнання договору № 90 купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 25.03.2004, що укладений між Фондом комунального майна Олександрійської міської ради та фізичною особою Ковальовою Оленою Анатоліївною, посвідчений 25.03.2004 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г., зареєстрований в реєстрі за № 631 - недійсним відмовити повністю.

В задоволенні позовних вимог про зобов'язання фізичну особу Ковальову Олену Анатоліївну повернути Управлінню приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради в натурі нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 20.2 кв. м, розташоване у м. Олександрії Кіровоградської області по вулиці Червоноармійській, буд. 38 відмовити повністю.

Згідно ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 16.05.2016

Суддя Т. В. Макаренко