ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2016 р. Справа № 43/248-03 (н.р. 3222/3-17)

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Тихий П.В.

при секретарі Євтушенко Є.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 довіреність № 01-16юр/3223 від 25 квітня 2016 року, ОСОБА_2 № 01-16юр/3222 від 25 квітня 2016 року;

відповідача - ОСОБА_3 довіреність № 85/1244 від 25 грудня 2015 року, ОСОБА_4, довіреність № 85/1250 від 25 рудня 2015 року;

Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області - ОСОБА_5 довіреність б/н від 02 жовтня 2015 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №965 Х/1-42) на ухвалу господарського суду Харківської області від 21 березня 2016 року винесеної за наслідками розгляду скарги АК "Харківобленерго" на дії Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області у справі № 43/248-03 (н.р.3222/3-17),

за позовом АК "Харківобленерго" м. Харків;

до ВАТ "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" м. Харків;

про стягнення 36873186,89 грн.

за участю Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 березня 2016 року у справі № 43/248-03 (н.р.3222/3-17) скаргу АК "Харківобленерго" задоволено. Визнано недійсною постанову відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 04 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 7407533 по справі № 43/248-03; визнано недійсною постанову відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 01 лютого 2016 року про скасування процесуального документу у виконавчому провадженні ВП № 7407533; визнано недійсною постанову відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 01 лютого 2016 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 7407533 по справі № 43/248-03.

ВАТ "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" з вказаною ухвалою суду в частині визнання недійсною постанови відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 01 лютого 2016 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 7407533 по справі № 43/248-03 не погодилось, звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її в цій частині скасувати та відмовити в задоволенні скарги в цій частині.

08 квітня 2016 року від АК "Харківобленерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№3818).

18 квітня 2016 року від АК "Харківобленерго" надійшли доповнення до відзиву на апеляційну скаргу (вх.№4164).

19 квітня 2016 року від ВАТ "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" надійшли докази оплати судового збору за подання апеляційної скарги - оригінал платіжного доручення №1 від 05 січня 2016 року (вх.№4208).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20 квітня 2016 року було задоволено клопотання АК "Харківобленерго" та ВАТ "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" про продовження строку розгляду справи на 15 діб та відкладення розгляду справи, продовжено строк розгляду справи на 15 діб; запропоновано Управлінню ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області надати до суду матеріали виконавчого провадження ВП № 7407533 по примусовому виконанню наказу господарського суду Харківської області від 20 квітня 2004 року №43/248-03.

19 квітня 2016 року ВАТ "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" на виконання ухвали суду від 06 квітня 2016 року в частині необхідності надання відповідачем доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у відповідності до вимог листа Головного управління державного казначейства України від 27 січня 2012 року № 06-37/162-973 було надано платіжне доручення про оплату судового збору №1 від 05 січня 2016 року (вх.№4208).

29 квітня 2016 року від Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області надійшли письмові пояснення по справі (вх.№4571).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20 квітня 2016 року було відмовлено в задоволенні клопотання ВАТ "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" про оголошення перерви в розгляді справи до 05 травня 2016 року, повторно запропоновано Управлінню ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області надати до суду матеріали виконавчого провадження ВП № 7407533 по примусовому виконанню наказу господарського суду Харківської області від 20 квітня 2004 року №43/248-03; зобов'язано відповідача надати належні докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги до початку судового засідання, яке відбудеться 06 травня 2016 року.

У судове засідання, яке відбулось 06 травня 2016 року, зявились належні представники сторін, які підтримали свої правові вимоги по справі.

Під час судового засідання представником ВАТ "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" було надано оригінал квитанції про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у справі №43/248-03, а відтак надано належні докази оплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини справи.

Акціонерна компанія "Харківобленерго" звернулася до суду зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якій просить суд визнати недійсними постанову відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 04 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 7407533 по справі № 43/248-03, постанову від 01 лютого 2016 року про скасування процесуального документу у виконавчому провадженні ВП № 7407533, постанову від 01 лютого 2016 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 7407533 по справі № 43/248-03.

Судом першої інстанції з огляду на незаконність винесення відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області постанови від 04 листопада 2015 року та постанов від 01 лютого 2016 року було задоволено скаргу в повному обсязі.

Звертаючись з апеляційною скаргою відповідач зазначає про безпідставність позиції суду в частині визнання недійсною постанови від 01 лютого 2016 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 7407533 по справі № 43/248-03, оскільки на думку останнього, мирова угода затверджена в процедурі банкрутства є одночасно мировою угодою в ході виконавчого провадження, а відтак і підставою для закінчення виконавчого провадження в порядку пункту 1 частини 2 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає нормам законодавства лише в частині визнання недійсною постанови відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 04 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 7407533 по справі № 43/248-03 та визнання недійсною постанови відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 01 лютого 2016 року про скасування процесуального документу у виконавчому провадженні ВП № 7407533 з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням господарського суду Харківської області від 09 квітня 2004 року по справі № 43/248-03 з ВАТ "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" на користь АК "Харківобленерго" було стягнуто 5 920 918,02 грн. боргу, 20 квітня 2004 року видано відповідний наказ.

13 травня 2004 року наказ суду був поданий АК "Харківобленерго" для примусового виконання до підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Харківського обласного управління юстиції, 03 червня 2004 року ним було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного рішення суду.

29 червня 2004 року підрозділом примусового виконання рішень відділу ДВС Харківського обласного управління юстиції винесено постанову № ДВ-2/2-04 про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження про стягнення з боржника заборгованостей.

Під час перебування наказу суду по справі № 43/248-03 на виконанні, АК "Харківобленерго" листом від 04 серпня 2014 року № 06-46е/42юр-26316 повідомила відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області про те, що за рішенням суду по справі № 43/248-03 залишається несплаченою заборгованість за державне мито у розміри 1700,00 грн. та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

28 грудня 2015 року АК "Харківобленерго" отримало супровідний лист відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 04 листопада 2015 року № 7407533тд/2 та постанову від 04 листопада 2015 року ВП № 7407533 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення господарського суду Харківської області по справі № 43/248-03 за п. 7 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Тобто відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області постановою від 04 листопада 2015 року ВП № 7407533 закінчив виконавче провадження з примусового виконання рішення господарського суду Харківської області по справі № 43/248-03 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", за яким виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання боржника банкрутом.

Однак на підставі рішення, про яке зазначено державним виконавцем в оскаржуваній постанові, було затверджено мирову угоду між боржником та кредиторами, тим самим ,навпаки, припинено провадження про банкрутство у справі № Б-39/109-07.

Виходячи з цього, висновок місцевого господарського суду про те, що виконавче провадження ВП № 7407533 по справі № 43/248-03, яке закінчено за п. 7 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", без наявності передбачених цим пунктом підстав, тобто незаконно, а тому вказана постанова від 04 листопада 2015 року підлягає визнанню недійсною є правомірним.

Одночасно колегія суддів погоджується з підставами незаконності постанови відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 01 лютого 2016 року про скасування процесуального документу у ВП № 7407533 по справі № 43/248-03.

Матеріалами справи підтверджується, що спірна постанова була винесена головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5

В останній вказано, що внаслідок помилки державного виконавця, виконавче провадження ВП № 7407533 було закінчено на підставі п.7 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", замість належного п.2 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", що є підставою для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 04 листопада 2015 року.

Отже державним виконавцем Барсегян А.О. на підставі від 01 лютого 2016 року про скасування процесуального документу у ВП № 7407533 по справі № 43/248-03 було скасовано раніше винесену ним самим же постанову.

Разом з тим, за приписами статті 83 Закону України "Про виконавче провадження" контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби.

За змістом ч. 2 цієї статті, начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до вимог ч. 3 цієї статті начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або державний виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може, виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні державним виконавцем, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно визначено, що тільки начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець має право при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень, скасувати постанову державного виконавця, а державний виконавець має право тільки виправити граматичні чи арифметичні помилки.

Як вбачається з матеріалів справи начальником відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області є ОСОБА_6

Таким чином, головний державний виконавець Барсегян А.О. не мав повноважень начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області, відповідно до чого не мав права здійснювати контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень самого себе, як державного виконавця в порядку ст.83 Закону України "Про виконавче провадження", та відповідно до цього не мав права скасувати постанову від 04 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження № 7407533 по справі № 43/248-03.

Виходячи з викладеного суд апеляційної інстанції, погоджуючись з позицією місцевого господарського суду, вважає постанову відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 01 лютого 2016 року про скасування процесуального документу у ВП № 7407533 по справі № 7407533 прийнятою з порушенням вимог ст. 83 Закону України "Про виконавче провадження" та такою, що підлягає визнанню недійсною.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов до безпідставного висновку про визнання недійсною постанови відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 01 лютого 2016 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 7407533 по справі № 43/248-03.

Наголошуючи на необгрунтованості такої позиції колегія суддів зазначає наступне.

У спірній постанові від 01 лютого 2016 року вказано, що ухвалою господарського суду Харківської області від 24 жовтня 2014 року по справі № Б-39/109-07 припинено дію мораторію, введеного судом ухвалою про порушення провадження у справі від 31 травня 2007 року. 10 жовтня 2014 року між боржником та кредиторами укладена мирова угода у справі № Б-39/109-07 про банкрутство ПАТ "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе", яка була затверджена ухвалою господарського суду Харківської області від 24 жовтня 2014 року по справі № Б-39/109-07.

Так, за приписами п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом мирової угоди між стягувачем та боржником у процесі виконання.

При цьому, згідно з частинами 1, 3 статті 36 Закону про банкрутство, мирова угода може бути укладена тільки щодо вимог, забезпечених заставою, вимог другої та наступних черг, визначених статтею 31 цього Закону. Для конкурсних кредиторів, які не брали участі в голосуванні або проголосували проти укладення мирової угоди, не можуть бути встановлені умови гірші, ніж для кредиторів, які висловили згоду на укладення мирової угоди, вимоги яких віднесені до однієї черги.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 37 Закону про банкрутство мирова угода укладається у письмовій формі та підлягає затвердженню господарським судом, про що зазначається в ухвалі господарського суду про припинення провадження у справі про банкрутство. Мирова угода набирає чинності з дня її затвердження господарським судом і є обов'язковою для боржника (банкрута), кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, кредиторів другої та наступних черг. Мирова угода має містити положення про розміри, порядок і строки виконання зобов'язань боржника; відстрочку чи розстрочку або прощення (списання) боргів чи їх частини.

Згідно з частинами 1 - 3, 6, 8 статті 38 Закону, арбітражний керуючий протягом п'яти днів з дня укладення мирової угоди повинен подати до господарського суду заяву про затвердження мирової угоди. До заяви про затвердження мирової угоди додаються: текст мирової угоди; протокол засідання комітету кредиторів, на якому було прийнято рішення про укладення мирової угоди; список кредиторів із зазначенням поштової адреси, номеру (коду), що ідентифікує платника податків, та суми заборгованості; зобов'язання боржника щодо відшкодування усіх витрат, відшкодування яких передбачено у першу чергу згідно зі статтею 31 цього Закону, крім вимог кредиторів, забезпечених заставою; письмові заперечення кредиторів, які не брали участі в голосуванні про укладення мирової угоди чи проголосували проти укладення мирової угоди, за їх наявності. Господарський суд зобов'язаний заслухати кожного присутнього на засіданні кредитора, у якого виникли заперечення щодо укладення мирової угоди, навіть якщо на засіданні комітету кредиторів він голосував за укладення мирової угоди. Господарський суд має право відмовити в затвердженні мирової угоди у разі: порушення порядку укладення мирової угоди, встановленого цим Законом; якщо умови мирової угоди суперечать законодавству. Затвердження господарським судом мирової угоди є підставою для припинення провадження у справі про банкрутство. Винесення господарським судом ухвали про відмову у затвердженні мирової угоди не перешкоджає укладенню нової мирової угоди з іншими умовами.

Отже, законодавець визначає мирову угоду у справі про банкрутство в першу чергу як новацію зобов'язань боржника перед кредиторами та відповідну процедуру в ході провадження у справі про банкрутство, передбачає право кредиторів захистити свої інтереси в обсязі, передбаченому цією мировою угодою; при цьому, умови мирової угоди щодо порядку та строків погашення боржником кредиторської заборгованості повинні ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Таким чином, мирова угода у справі про банкрутство є одночасно мировою угодою у виконавчому провадженні, оскільки остання стосується порядку та способу виконання боржником своїх зобов'язань перед кредитором у правовідносинах, які були вирішені у даній справі. В даному випадку, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлює додаткові підстави для закінчення виконавчого провадження, зокрема, в зв'язку з укладенням мирової угоди. А отже, виконавчі провадження за такими вимогами кредиторів, незалежно від часу їх відкриття, підлягають закінченню.

Зазначена правова позиція була безпосередньо висловлена Вищим господарським судом України в постанові від 15 серпня 2012 року у справі №10/103.

Матеріалами справи підтверджується, що у відповідності до додатку 4 до мирової угоди вимоги АК "Харківобленерго" в сумі 109998,38 грн. ( до якої входить сума заборгованості по даній справі:за державне мито у розміри 1700,00 грн. та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу) були включені до четвертої черги вимог кредиторів.

У пункті 4.2.4 було визначено графік погашення заборгованості перед кредиторами які ввійшли до вимог четвертої черги, а саме передбачено відстрочення сплати заборгованості - не пізніше 31.03.2035 року, та розстрочення сплати заборгованості протягом тридцяти років.

За таких обставин, мирова угода затверджена господарським судом у справі про банкрутство № Б-39/109-07 відповідно до частини 2 ст. 604 Цивільного кодексу України є новацією, оскільки укладаючи таку угоду сторони визначили, що зобов'язання між тими ж сторонами з того ж самого предмету (повернення заборгованості) є припиненим, у зв'язку зі зміною їх новим зобов'язанням, які породжують інші права та обов'язки виходячи з умов затвердженої судом мирової угоди, що також свідчить про відсутність підстав для здійснення виконавчого провадження у даній справі.

Відтак, оскільки шляхом укладення мирової угоди у справі про банкрутство було здійснено новацію зобов'язання, остання є одночасно мировою угодою у виконавчому провадженні та підставою для закінчення виконавчого провадження в порядку пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Більш того, безумовною підставою для закінчення виконавчого провадження в порядку пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" є той факт, що в межах пункту 12 мирової угоди від 10 жовтня 2014 року у справі № Б-39/109-07 вказано, що вона є мировою угодою між стягувачами, якими є кредитори та боржником стосовно всіх вимог за виконавчими документами, які перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби, та включені до реєстру вимог кредиторів боржника у справі № Б-39/109-07, наслідком якої є закінчення виконавчого провадження відповідно до ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, ця мирова угода є мировою угодою стосовно вимог за наступними виконавчими документами, які перебувають на виконанні в Орджонікідзевському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції.

Відтак, сторонами було чітко визначено, що вказана мирова угода є мировою угодою між стягувачами, якими є кредитори та боржником стосовно всіх вимог за виконавчими документами, які перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби, та включені до реєстру вимог кредиторів боржника у справі № Б-39/109-07, наслідком якої є закінчення виконавчого провадження відповідно до ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".

В даному випадку, оскільки сторонами чітко визначено, що:

1)на підставі останньої сторонами було змінено порядок та спосіб виконання боржником своїх зобов'язань перед кредитором у правовідносинах;

2)мирова угода є мировою угодою стосовно всіх вимог за виконавчими документами, які перебувають на виконанні в органах державної влади, та підставою для закінчення виконавчого провадження відповідно до ст.49 Закону України "Про виконавче провадження"

мирова угода у справі про банкрутство є одночасно мировою угодою у виконавчому провадженні та є безпосередньою підставою для закінчення виконавчого провадження в порядку п.2 ч.1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Зазначене свідчить про законність винесення постанови відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 01 лютого 2016 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 7407533 по справі № 43/248-03.

На противагу позиції місцевого господарського суду, який зазначив про відсутність наказу господарського суду Харківської області по справі № 43/248-03 у цьому переліку (а відтак і не поширеності дії даного пункту на вказаний наказ), слід зазначити, що слово зокрема, відповідно до тлумачень, не має значення обовязкової вичерпності переліку (уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного), тобто визначений перелік носить виключно деталізований характер, та визначає лише конкретні виконавчі провадження в Орджонікідзевському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції які підлягають закінченню відповідно до ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".

З приводу посилання суду на лист Міністерства юстиції України у листі від 06 червня 2005 року № 25-32/859 "Стосовно порядку виконання рішень у випадку порушення Господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника" слід що листи не є нормативно-правовими актами, та можуть носити лише роз'яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. Правові норми мають бути викладені виключно у нормативно-правовому акті, затвердженому відповідним розпорядчим документом уповноваженого відповідно до законодавства суб'єкта нормотворення, погодженому із заінтересованими органами та зареєстрованому в органах юстиції в порядку, встановленому законодавством про державну реєстрацію нормативно-правових актів.

Більш того, Вищим господарським судом України неодноразово було вказано про безпідставність посилання на лист Міністерства юстиції України №25-32/859 від 06 червня 2005 року, оскільки викладені в ньому положення протирічать вимогам ст.ст.36-38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (справа №6/85, справа №6/86 справа №6/87).

Твердження суду про те, що вказана мирова угода була затверджена не під час виконання судового рішення не відповідає дійсності, оскільки незважаючи на той факт, що мирова угода затверджена в рамках процедури бакрутства у справі № Б-39/109-07, остання стосується вимог за виконавчими документами, які перебувають в органах державної виконавчої служби, а відтак є укладеною на стадії виконання судового рішення в даній справі.

Доводи суду першої інстанції з приводу того, сторони при укладенні мирової угоди, як передумови закінчення провадження на підставі частини 2 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" повинні обовязково мати статус стягувача та боржника в порядку ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" ґрунтуються на обмежувальному тлумаченні норм законодавства про виконавче провадження, без врахування специфіки законодавства в сфері банкрутства.

За змістом статті 80 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мирова угода протягом семи днів від дня прийняття комітетом кредиторів рішення про її укладення схвалюється забезпеченими кредиторами. Для схвалення мирової угоди потрібна згода всіх забезпечених кредиторів.

Незважаючи на той факт, що Голова комітету кредиторів у справі № Б-39/109-07 не є стороною виконавчого провадження по справі № 43/248-03, факт укладення мирової угоди свідчить про надання згоди безпосереднього стягувача - АК "Харківобленерго" на реалізацію вказаних дій. Тобто, оскільки стягувач з огляду на вимоги законодавства не наділений повноваженнями самостійного представництва в ході затвердження мирової угоди його інтереси представляє Голова комітету кредиторів у справі № Б-39/109-07. Відтак згода останнього на укладення мирової угоди в процедурі банкрутства прирівнюється як з наданням згоди стягувача на такі дії так і фактично з наділенням Голови комітету кредиторів правами стягувача.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції в частині визнання недійсною постанови відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 01 лютого 2016 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 7407533 по справі № 43/248-03 підлягає скасування, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні скарги АК "Харківобленерго" в цій частині.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ВАТ "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" задовольнити повністю.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 21 березня 2016 року у справі №43/248-03 скасувати в частині визнання недійсною постанови відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 01 лютого 2016 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 7407533 по справі № 43/248-03.

В цій частині відмовити в задоволенні скарги АК "Харківобленерго".

В іншій частині ухвалу господарського суду Харківської області від 21 березня 2016 року у справі №43/248-03 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 11 травня 2016 року.

Головуючий суддя В.В.Россолов

Суддя Р.А.Гетьман

Суддя П.В.Тихий