ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.04.16 Справа № 904/1413/16

За позовом МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ, м. Київ

до публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК", м. Дніпропетровськ

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача: фізична особа - підприємець ОСОБА_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 79 540,00 грн.

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Гаркуша К.О.

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Багрова Є.О., довіреність №855-О від 07.03.2014

від третьої особи: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

МІНІСТЕРСТВО ОБОРОНИ УКРАЇНИ (надалі-Позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" (надалі-Відповідач) про стягнення 79 540,00 грн. за гарантією виконання №G1015/1713 від 12.10.2015.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2016 порушено провадження у справі, позовна заява прийнята до розгляду; залучено до участі у справі у якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача: фізичну особу - підприємця ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання третьою особою умов договору про закупівлю за державні кошти №247/1/15/69 від 15.10.2015 року відповідач має сплатити передбачену п.11.1 договору гарантійну виплату.

Відповідач надав відзив на позов, в задоволенні позовних вимог просить відмовити з посиланням на те, що виплата суми гарантії здійснена в повному розмірі.

Третьою особою надано письмові пояснення, з яких вбачається, що остання просить відмовити в задоволенні позовних вимог з посиланням на те, що позивачем не було надано дозволу на придбання зброї, що унеможливило відвантаження товару.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

У порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 28.04.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Міністерством оборони України та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - третя особа) було укладено договір про закупівлю за державні кошти від 15.10.15 № 247/1/15/69 (надалі-договір).

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов'язується поставити замовникові з дотриманням вимог законодавства продукцію, зазначену в специфікації товару, що поставляється за річним планом закупівель Міністерства оборони України на 2015 рік, згідно з додатком №1, а замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Пунктом 1.2. договору передбачено найменування товарів, а саме: зброя та боєприпаси та їхні частини (25.40.1).

Загальна вартість продукції відповідно до п. 3.1 договору становить 1 590 800,0 грн.

Згідно з п. 5.1. договору, поставка товарів здійснюється силами і засобами постачальника протягом 45 календарних днів з дати укладення договору, але не пізніше 01.12.2015 року.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що продукція постачається до Центрального спортивного клубу Збройних Сил України.

Відповідно до п. 11.1 договору, постачальник забезпечив виконання своїх зобов'язань за договором у розмірі 5% від суми договору у формі банківської гарантії на суму 79 540,00 грн. (банківська гарантія від 12.10.2015 року №G1015/1713).

Банківська гарантія № G1015/1713 видана 12.10.15 року ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с.23), строк дії якої встановлено до 01.03.2016 року.

Всупереч умовам договору третьою особою продукція за договором поставлена з порушення строків та не в повному обсязі, внаслідок чого позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою №247/9/5979 від 07.12.2015 про перерахування 79 540 грн., відповідно до п.11.1 договору (а.с.30).

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 25.12.2015 року відповідачем було відмовлено позивачу у виплаті гарантованої суми у зв'язку з тим, що вимога не була скріплена печаткою останнього (а.с.31).

25.01.2016 року позивач направив відповідачу вимогу №247/9/508 про перерахування 79 540 грн., відповідно до п.11.1 договору (а.с32).

Відповідно до умов Гарантії, відповідач взяв на себе зобов'язання виплатити Бенефіціару гарантовану суму в разі невиконання принципалом зобов'язань за Договором. Банк зобов'язався виплатити Бенефіціару будь-яку суму, яка не перевищує Гарантовану, протягом 30 банківських днів після отримання від бенефіціара: письмової вимоги, з посиланням на цю Гарантію і на невиконання Принципалом зобов'язань за Договором, і підписами уповноважених осіб.

У письмовій вимозі Бенефіціаром зазначено, що станом 25.01.2016 Принципалом поставлена продукція під найменуванням "Патрони" в кількості 30 000 шт. на загальну суму 210 000,00 грн., однак інша частина товару, всупереч закінчення договірних термінів поставки, Бенефіціару не надходила, внаслідок чого має місце порушення умов договору в забезпечення виконання якого була видана гарантія.

Відповідно до ч.1 ст. 563 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України), у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Згідно із ч. 1 ст. 562 ЦК України, зобов'язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов'язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов'язання.

З метою задоволення вимоги Бенефіціару про оплату на його користь суми гарантії в розмірі 79 540,00 гривень відповідач направив лист третій особі №Е.35.0.0.0./4-83788 від 22.02.2016 року про необхідність перерахування вказаної суми до 26.02.2016 року (а.с.75).

Як вбачається з матеріалів справи, 26.02.2016 року відповідач перерахував позивачу суму грошових коштів в розмірі 79 540,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №ВО8 (а.с.78).

Про здійснення виплати відповідач повідомив позивача листом від 26.02.2016 року №Е.35.0.0.0/4-84687 (а.с.74).

Частиною 3 п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Провадження по даній справі порушено ухвалою господарського суду від 09.03.2016 року.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач на виконання умов гарантії №G1015/1713 від 12.10.2015 року здійснив виплату гарантійної суми в розмірі 79540,00 грн. 26.02.2016 року, тобто до порушення провадження по справі.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку, що оскільки гарантована сума сплачена відповідачем до порушення провадження у справі, враховуючи приписи ч. 3 п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на Позивача.

Керуючись викладеним, ст. ст. 1, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 04.05.2016.

Суддя А.Є. Соловйова