КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2016 р. Справа№ 910/24062/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Зубець Л.П.

Ткаченка Б.О.

при секретарі: Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача- Мазуренко І.О.,

від відповідача - не з'явились,

від тертьої особи - Музичук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Терра Банк" №11.11.2015/1-Вих від 11.11.2015

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2015

у справі № 910/24062/15

за позовом публічного акціонерного товариства "Терра Банк"

до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українські резерви"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 131868грн.64коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.10.2015 (суддя -Пригунова А.Б.) відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Терра Банк» про визнання недійсним договору добровільного страхування фінансових ризиків №6-ТБ/003 від 14.03.2014 р., укладеного між ПАТ "Терра Банк" та ПрАТ "Страхова компанія "Українські резерви" та стягнення з ПрАТ "Страхова компанія "Українські резерви" грошових коштів сумі 131 868, 64 грн. Суд дійшов висновку, що договір № 6-ТБ/003 від 14.03.2014 р. укладений на підставі вільного волевиявлення сторін, з дотриманням вимог Закону України "Про страхування" та Цивільного кодексу України, які ставляться до договорів даного виду та не суперечить загальним принципам цивільного законодавства. В зв'язку з викладеним відсутніми є й підстави для застосування приписів ст. 216 Цивільного кодексу України та стягнення грошових коштів, отриманих відповідачем за вказаним договором.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся до апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить його скасувати, позовні вимоги задовольнити. Апелянт зазначив

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач вказав про безпідставність доводів апеляційної скарги та правомірність висновків суду першої інстанції.

Представники відповідача в судове засідання апеляційної інстанції не з'явились, про час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належними чином (в справі наявні повідомлення про вручення поштового відправлення).

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Неявка представників відповідача не перешкоджає розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного розгляду скарги.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього представника позивача та третьої особи, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

Судом встановлено, що 14.03.2014 р. між ПАТ "Терра Банк" та ПрАТ СК "Українські резерви" укладено договір добровільного страхування фінансових ризиків № 6-ТБ/003, предметом якого є майнові інтереси позивача, що не суперечать чинному законодавству України і пов'язані з його фінансовими збитками, які виникають у позивача в результаті неповернення позичальником (в разі настання певних подій - страхових випадків) повністю або частково кредиту та/або відсотків за його користування в розмірах і в строки, передбачені кредитним договором.

Згідно з п. 3.5 договору позивач зобов'язаний сплатити відповідачу страховий платіж за кожним переліком кредитів не пізніше п'яти робочих днів від дати підписання договору та переліку кредитів.

Відповідно до п. 6.1 договір набирає чинності з моменту підписання сторонами, але не раніше надходження страхового платежу на поточний рахунок страховика, і діє до 13.03.2015 р., та/або у будь-якому випадку не більше строку виконання позичальником основного зобов'язання (погашення суми кредитної заборгованості у повному обсязі) за кредитним договором, зазначеним у переліку кредитів.

Додатком № 1 до договору передбачено перелік кредитів наданих юридичним особам на яких поширюється страховий захист, а саме: кредитний договір № О/13/35-11 від 16.10.2013 р., сума кредиту - 1 491 335, 24 грн., страховий платіж - 74 725, 25 грн. та кредитний договір № О/14/02-33 від 04.02.2014 р., сума кредиту - 1 140 444, 02 грн., страховий платіж - 57143,39грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем перераховано на користь ПрАТ СК "Українські резерви" страховий платіж за договором № 6-ТБ/003 від 14.03.2014 р. у розмірі 131868,64 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 1713301 від 14.03.2014 р.

Розглядаючи даний спір по суті, судом також встановлено, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 72 від 21.08.2014 р. у ПАТ "Терра Банк" запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці з 22.08.2014 р. до 22.11.2014 р.

Постановою Правління Національного банку України від 23.12.2014 р. №831 відкликано банківську ліцензію ПАТ "Терра Банк".

Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.12.2014 р. № 159 на підставі постанови Правління Національного банку України від 23.12.2014 р. № 831 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Терра Банк".

ПАТ "Терра Банк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним вказаного договору добровільного страхування фінансових ризиків та стягнення з ПрАТ СК "Українські резерви" грошових коштів в сумі 131 868, 64 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що договір № 6-ТБ/003 від 14.03.2014 р. суперечить нормам чинного законодавства України, оскільки фактично вказаний правочин є договором страхування кредиту, що потребує наявності відповідної ліцензії у страховика, в той час як у ПрАТ СК "Українські резерви" відсутня ліцензія на право страхування кредитів, що, в свою чергу, тягне наслідком недійсність договору № 6-ТБ/003 від 14.03.2014 р.

При цьому позивач зазначає, що у відповідності до Характеристики та класифікаційних ознак видів добровільного страхування, які затверджено розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 09.07.2010 р. за № 565 страхування кредитів та страхування фінансових ризиків є різними видами страхування, мають різний предмет та не можуть бути ототожнені.

Нормативно обґрунтовуючи позов, ПАТ "Терра Банк" посилається на приписи Закону України "Про страхування", статтею 17 якого визначено, що правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо та підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування та стверджує, що кожен вид добровільного страхування, на здійснення якого страховиком в обов'язковому порядку розробляються відповідні правила страхування, повинен мати окрему ліцензію.

Як зазначалось вище господарським судом відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Проте, апеляційний господарський суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Так, відмовляючи в задоволенні позову про визнання недійсним договору страхування та відповідного стягнення суд першої інстанції вказав, що договір добровільного страхування не має ознак недійсності, оскільки він укладений відповідності до ст. ст. 6, 627, 628 ЦК України на підставі вільного волевиявлення сторін, підписаний уповноваженими представниками сторін та містить усі істотні умови передбачені законом. Виходячи із змісту норми ст. 6 ЗУ «Про страхування», а також правил добровільно страхування фінансових ризиків № 028 від 14.04.2009 року, укладення договору, предметом якого є страхування кредитів, відповідає видам страхування, що визначені вказаними правилами, відтак і вимогам чинного законодавства, що регулює відносини у сфері страхування. Суд зазначив, що розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 09.07.201 року за № 565, на яке посилається позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, фактично прийняте після затвердження Правил добровільного страхування фінансових ризиків ПрАТ «Страхова компані «Українські резерви» та видачі ліцензії страховику, а тому не може застосовуватись до спірних правовідносин.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

З огляду на предмет даного договору, між сторонами укладено договір страхування кредиту.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про страхування» страховиками, які мають право здійснювати страхову діяльність на території України, є фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно із Законом України "Про господарські товариства", з урахуванням того, що учасників кожної з таких фінансових установ повинно бути не менше трьох, та інших особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності (далі - страховики - резиденти). Відповідно ж до ч.7 ст. 6 цього Закону страховики мають право займатися тільки тими видами добровільного страхування, які визначені в ліцензії.

Відповідно до ч. 1 ст.6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону.

Види добровільного страхування, на які видасться ліцензія, визначаються згідно з прийнятими страховиком правилами (умовами) страхування зареєстрованими уповноваженим органом (ч.2 ст.6 Закону).

При цьому ч. 4 цієї ж статті Закону передбачено, що видами добровільного страхування можуть бути: страхування кредитів (у тому числі відповідальності позичальника за непогашенням кредиту) та страхування фінансових ризиків.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про страхування» правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування.

З огляду на викладене, кожен вид добровільного страхування, на здійснення якого страховиком, в обов'язковому порядку розробляються відповідні правила страхування, повинен мати окрему ліцензію.

Відповідно до п. 16, 18 ч. 4 ст. 6 ЗУ «Про страхування» окремими видами страхування є страхування кредитів і страхування фінансових ризиків.

Отже, нормативно встановлено, що страхування фінансових ризиків та страхування кредитів є різними видами страхування, а тому можуть вчинятися виключно на підставі різних правил та ліцензій.

Виходячи з даних розділу «Ліцензії, видані в Держфінпослуг» комплексної інформаційної системи Держфінпослуг, яка розміщена на офіційному сайті Нацкомфінпослуг, у Відповідача (у тому числі і на момент укладення спірного правочину) серед інших наявна ліцензія на страхування фінансових ризиків, але відсутня ліцензія на право страхування кредитів (у тому числі відповідальності позичальника за непогашення кредиту).

З огляду на викладене, відповідач уклав договір страхування кредиту без наявності відповідної ліцензії, що суперечить ст. 2, 6, 17 ЗУ «Про страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії-), може бути визнаний судом недійсним.

Детальний опис видів страхування наведений у Характеристиці та класифікаційних ознаках видів добровільного страхування, які затверджено Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 09.07.2010 №565 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 листопада 2010р. за №1119/18414, що були чинними на момент укладення договору.

Так, згідно п.3.16 цього нормативного документу, страхування кредитів (у тому числі відповідальності позичальника за непогашення кредиту) - вид страхування за яким предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з: збитками страхувальника (кредитодавця) внаслідок непогашення або неповного погашення позичальником кредиту та/або нарахованих за ним відсотків; відповідальністю страхувальника (позичальника) перед кредитодавцем за непогашення або неповне погашення кредиту та/або нарахованих за ним відсотків, визначених у кредитному договорі.

Даний вид страхування передбачає обов'язок страховика за встановлену договором страхування плату (страховий внесок, страховий платіж, страхову премію) здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування шляхом відшкодування кредитодавцю або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування (вигодонабувачу), збитку, понесеного ними внаслідок непогашення або неповного погашення позичальником суми кредиту та/або відсотків за кредит у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням позичальником зобов'язань за відповідним договором.

У той же час відповідно до п.3.18 цього нормативного акту страхування фінансових ризиків - вид страхування, за яким предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані зі збитками при здійсненні страхувальником або іншою особою, визначеною страхувальником у договорі страхування, господарської діяльності. Даний вид страхування передбачає обов'язок страховика за встановлену договором страхування плату (страховий внесок, страховий платіж, страхову премію) здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування шляхом відшкодування страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування (вигодонабувачу), збитку понесеного ними внаслідок перерви в господарській діяльності, порушення договірних зобов'язань (невиконання або неналежне виконання контрагентом договірних зобов'язань перед страхувальником), крім відшкодування збитків, передбачених страхуванням кредитів та страхуванням інвестицій.

З огляду на це,вказані види страхування мають цілком різний предмет свого застосування і не можуть бути ототожнені.

Суд першої інстанції, вказав, що розпорядження Державної комісії з регулювання ринкі фінансових послуг України де визначено характеристики видів страхування набрало чинності 09.07.2010 №565 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 листопада 2010року, тобто після затвердження страховиком Правил добровільного страхування фінансових ризиків, а тому вказана характеристика не може застосовуватись до оспорюваного договору.

Проте, позивач не пов'язував недійсність договору страхування із його невідповідністю Характеристиці та класифікаційним ознакам видів добровільного страхування. Оспорюваний договір страхування не відповідає перш за все ст. 2,6, 17 ЗУ «Про страхування».

Що стосується характеристики видів страхування, то ця характеристика надає тлумачення усім видм добровільного страхування і вказує, що страхування кредиту є окремим видом страхування, що не пов'язаний із страхуванням фінансових ризиків.

Більше того, на момент укладення оспорюваного договору страхування вказана характеристика була чинною та здійснювала регулювання страхової діяльності.

Та обставина, що Правила добровільного страхування фінансових ризиків затверджені страховиком до моменту набрання чинності Розпорядженням Державної комісії з регулюванні ринків фінансових послуг України 09.07.2010 №565 не надає право страховику здійснював страхову діяльність по видах страхування на який у нього відсутня відповідна ліцензія.

Більше того, як зазначив суд першої інстанції відповідно до розділу 3 Правил добровільного страхування фінансових ризиків до страхових ризиків, віднесено втрати коштів) банках, а також невиконання контрагентом страхувальника своїх зобов'язань за укладеними між ними договорами.

Оспорюваний договір страхування не є договором страхування втрати коштів у банках.

Невиконання контрагентом страхувальника своїх зобов'язань за укладеними між ними договорами є дуже широким поняттям та може застосовуватись у будь-яких сферах діяльності.

Разом з тим, страхування кредитів є вузьким видом страхування, що визначений окремою нормою закону.

Відповідно до статті 215 ЦК України, що кореспондуються з положеннями ст. 207 ГК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як вбачається з викладеного зміст договору добровільного страхування суперечить нормам цивільного законодавства, а саме: договір укладено з особою, яка не мала права здійснювати відповідний вид страхування, тому спірний правочин суперечить приписам Закону, що зумовлює його недійсність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За викладених обставин апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору добровільного страхування фінансових ризиків № 6-ТБ/003 від 14.03.2014 р., укладеного між ПАТ "Терра Банк" та ПрАТ "Страхова компанія "Українські резерви" та стягнення з відповідача страхового платежу у сумі 131868грн.64коп.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2015 у справі №910/24062/15 підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Керуючись ст. ст. 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2015 у справі №910/24062/15 скасувати.

2. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

3. Визнати недійсним договір добровільного страхування фінансових ризиків № 6-ТБ/003 від 14.03.2014 р., укладеного між ПАТ "Терра Банк" та ПрАТ "Страхова компанія "Українські резерви".

4. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українські резерви" (03058, м. Київ, вул. Лебедєва-Кумача, 5 ) на користь публічного акціонерного товариства "Терра Банк" (01103, м. Київ, вул. Дружби Народів, 28 ) суму страхового платежу в розмірі 131868 (сто тридцять одна тисяча вісімсот шістдесят вісім)грн. 64коп.

5. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українські резерви" (03058, м. Київ, вул. Лебедєва-Кумача, 5 ) на користь публічного акціонерного товариства "Терра Банк" (01103, м. Київ, вул. Дружби Народів, 28 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2901 (дві тисячі дев'ятсот одна)грн.11коп. та 1339 (одна тисяча триста тридцять дев'ять)грн.80коп.

6. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

7. Матеріали справи № 910/24062/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.Ф. Синиця

Судді Л.П. Зубець

Б.О. Ткаченко