ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2016 р. Справа № 925/404/16

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Гень С.Г.,

за участі представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 - представник за довіреністю,

від відповідача ОСОБА_2 - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Міністерства оборони України, м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю АнВа, м. Чигирин,

Черкаської області

про стягнення 207 101 грн. 70 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернулося Міністерство оборони України до товариства з обмеженою відповідальністю АнВа про стягнення штрафних санкцій, у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 30 квітня 2015 року №286/3/15/152 в розмірі 207 101 грн. 70 коп., а саме: 70 601 грн. 70 коп. пеня та 136 500 грн. 00 коп. штраф.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 25 квітня 2016 року порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 12 травня 2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд зменшити розмір штрафних санкцій до 25 000 грн. 00 коп., про що надав суду відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні, яке відбулося 12 травня 2016 року згідно ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/404/16.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 30 квітня 2015 року між Міністерством оборони України (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю АнВа (постачальник) було укладено договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/15/152.

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобовязався у 2015 році поставити замовнику одяг робочий, чоловічий (лот 2. Костюм робочий для фахівців, тип А чорного кольору) (далі-товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Відповідно до специфікації товару (п. 1.2. договору) загальна кількість товару для постачання 5 000 штук, ціна товару з урахуванням ПДВ складає 1 950 000 грн. 00 коп., строки (терміни) постачання до 30 червня 2015 року (включно).

Товар постачається на умовах DDР склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню торговельних термінів Інкотермс у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо (п. 5.1. договору).

Приймання товару оформляється актом приймального контролю (якості), який повинен бути складений військовим представництвом Міністерства оборони України. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання товару по якості та направляється замовнику після відправки товару разом з рахунком фактурою (п. 2.7. договору).

Згідно з п. 5.3. договору датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника у акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній постачальника.

Проте умови договору щодо поставки товару виконані відповідачем з порушенням терміну визначеного п. 1.2. договору, що підтверджується актами приймального контролю (якості), а саме:

- відповідно до акту приймального контролю (якості) №1/9 від 10 серпня 2015 року товар в кількості 1 635 комплектів на суму 637 650 грн. 00 коп. поставлено із простроченням на 40 діб (товар отримано позивачем 10 серпня 2015 року);

- відповідно до акту приймального контролю (якості) №1/12 від 25 серпня 2015 року товар в кількості 1 865 комплектів на суму 727 350 грн. 00 коп. поставлено із простроченням на 62 доби (товар отримано позивачем 01 вересня 2015 року).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як зазначалося вище відповідач повинен був поставити товар 30 червня 2015 року.

Однак свій обовязок товариство з обмеженою відповідальністю АнВа виконало з порушенням строків.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Під час розгляду даного спору відповідачем всупереч ст. ст. 33, 34 ГПК України не було доведено факту належного виконання зобовязання щодо поставки товару у визначений строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно з п. 7.3.4. договору за порушення строків виконання зобовязання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної вартості договору.

Так, з урахуванням вищенаведених умов договору та абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 136 500 грн. 00 коп. штрафу та 70 601 грн. 70 коп. пені (розрахунок знаходиться в матеріалах справи).

В пункті 3 листа Вищого господарського суду України від 15 березня 2011 року № 01-06/249 Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів зазначено, що право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов'язань визначено частиною другою статті 546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені правом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності - договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань (постанова від 22.11.2010 N 14/80-09-2056).

Згідно абзацу третього частини другої статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

В пункті 2 вищевказаного листа зазначено, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафної санкції, передбаченої абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України, допускається за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу (постанови від 06.12.2010 N 42/563; від 20.12.2010 N 06/113-38).

В пункті 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань зазначено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 6 грудня 2010 року в справі N 3-4гс10, від 20 грудня 2010 року у справі N 3-41гс10, від 28 лютого 2011 року у справі N 3-11гс11.

Сторони можуть домовитися про збільшення або зменшення встановленого законом розміру пені, зазначивши про це в договорі, за винятком випадків, коли згідно із законом зміна розміру штрафних санкцій за погодженням сторін не допускається (абзац третій частини другої статті 551 ЦК України, частина перша статті 231 ГК України) (п. 2.3. вищевказаної постанови ВГСУ).

Згідно ч. 2 ст. 22 ГК України суб'єктами господарювання державного сектора економіки є суб'єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб'єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п'ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів.

Таким чином позивач є суб'єктом господарювання державного сектора економіки.

Враховуючи вищенаведене, слід дійти висновку, що нарахування пені в розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару не суперечить вимогам чинного законодавства.

Здійснивши перевірку правильності нарахування пені за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3. судом встановлено, що розмір пені нараховано вірно.

Під час розгляду справи відповідач у відзиві на позов заявив клопотання про зменшення судом розміру штрафних санкцій до 25 000 грн. 00 коп.

В обґрунтування своєї позиції в цьому питанні відповідач посилається на ту обставину, що незначні порушення договірних зобов'язань не мали негативних наслідків для Міністерства оборони України та не порушили майнові інтереси позивача.

На даний час, підприємство виконує значний обсяг замовлень для підтримання обороноздатності держави, продукція що постачається підприємством спрямована на забезпечення військ у тому числі, що знаходяться у зоні проведення АТО на сході України.

Обсяг замовлень для потреб оборони у останні роки значно зріс, підприємство працює понаднормово, залучаючи всі наявні ресурси.

У разі задоволення позовних вимог Міністерства оборони України у повному обсязі відповідач опиниться у вкрай важкому матеріальному становищі.

У процесі майбутнього примусового виконання рішення суду можливе накладення арешту на рахунки товариства з обмеженою відповідальністю „АнВа.

Такий арешт заблокує господарську діяльність відповідача, що призведе до невиконання ним своїх господарських зобов'язань, у першу чергу перед Міністерством оборони України.

Також, у разі задоволення позовних вимог Міністерства оборони України на підприємстві існує ризик виникнення кредиторської заборгованість перед контрагентами.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України передбачено право господарського суду, при прийнятті рішення зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Господарський суд в даному випадку вважає за можливе скористатися своїм правом передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та зменшити розмір штрафу з 7% до 3,5% від суми несвоєчасно поставленого товару, а також розмір пені зменшити з 0,1 % до 0,005%.

При цьому судом враховано, невідповідність розміру заявленої до стягнення неустойки наслідкам порушення зобов'язання, а також поведінку винної сторони відповідача, зокрема, виконання ним свого зобовязання, фактичне визнання позову та подальшу співпрацю з позивачем.

З урахуванням викладеного з відповідача підлягає стягненню 68 250 грн. 00 коп. штрафу та 35 300 грн. 85 коп. пені, а в решті вимог слід відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки (п. 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

В п. 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України вказано, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю АнВа, вул. Б.Хмельницького, 3, м. Чигирин, Черкаської області, ідентифікаційний код 03058052, р/р 8 в АТ Райффайзен банк Аваль, МФО 380805 на користь Міністерства оборони України, пр-т. Повітрофлотський, 6, м. Київ, ідентифікаційний код 00034022, р/р 8611 в Державній казначейській службі України, МФО 820172 35 300 грн. 85 коп. пені, 68 250 грн. 00 коп. штрафу та 3 106 грн. 53 коп. витрат на сплату судового збору.

3. В решті вимог в позові відмовити.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 16 травня 2016 року.

Суддя А.В.Васянович