ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
"25" квітня 2016 р.Справа № 916/3735/15

За позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту)

До відповідача: Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерства інфраструктури України

про визнання договору укладеним

Суддя Д`яченко Т.Г.

Представники:

Від позивача: Андрусенко А.Б., представник за довіреністю

Від відповідачів: не з`явився

Від третьої особи: не з`явився

В судовому засіданні 21.03.2016р. оголошувалась перерва до 13.04.2016р. відповідно до ст. 77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Позивач Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України, у якій, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 29.09.2015р. просить суд визнати укладеним договір про відшкодування витрат баласоутримувача на комунальні послуги між Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі першого заступника начальника Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) та Військовою частиною НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України у редакції, що визначена позивачем.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07 вересня 2015р. суддею Никифорчук М.І. порушено провадження у справі № 916/3735/15. Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.09.2015р. залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство інфраструктури України.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Одеської області № 1801 від 18.11.2015 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи № 916/3735/15, у зв`язку з перебуванням судді Никифорчук М.І. на лікарняному. Згідно даних повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2015р., справу №916/3735/15 передано на розгляд судді господарського суду Одеської області Гуляк Г.І. Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.11.2015р. справу № 916/3735/15 прийнято до провадження суддею Гуляк Г.І.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Одеської області № 11 від 11.01.2016 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи № 916/3735/15 у зв`язку з перебуванням судді Гуляк Г.І. на лікарняному. Згідно даних повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2016р., справу №916/3735/15 передано на розгляд судді господарського суду Одеської області Літвінову С.В. Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.01.2016р. справу №916/3735/15 прийнято до провадження суддею Літвіновим С.В.

У зв`язку з перебування судді Літвінова С.В. з 01.02.2016р. на лікарняному на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду від 23.02.2016р. було призначено повторний автоматичний розподіл справи між суддями з метою визначення складу суду. Згідно даних повторного автоматичного розподілу справи між суддями справу №916/3735/15 передано на розгляд судді Демешина О.А.

У зв`язку з перебування судді Демешина О.А. з 24.02.2016р. на лікарняному на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду від 25.02.2016р. було призначено повторний автоматичний розподіл справи між суддями з метою визначення складу суду. Згідно даних повторного автоматичного розподілу справи між суддями справу №916/3735/15 передано на розгляд судді Д`яченко Т.Г.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.02.2016р. справу №916/3735/15 прийнято до провадження суддею Д`яченко Т.Г. та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує, що вбачається з наданого суду письмового відзиву на позовну заяву та доповнень до нього.

Відповідно до наданих суду письмових пояснень представника Міністерства інфраструктури України від 11.11.2015р. третьою особою заявлені позовні вимоги підтримуються у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судових засіданнях представників сторін, суд встановив.

На підставі наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013р. № 163 „Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства „Адміністрація морських портів України, згідно якого реорганізовано підприємства морського транспорту, у т.ч. Державне підприємство "Ізмаїльський морський торговельний порт", та визначено, що державне підприємство „Адміністрація морських портів України є правонаступником державних підприємств морського транспорту у частині майна, прав та обов`язків відповідно до розподільчих балансів.

Як вбачається з п. 3.2 статуту державного підприємства „Адміністрація морських портів України, підприємство створене шляхом виділу з реорганізованих державних підприємств, стратегічних об`єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов`язків стосовно них відповідно до розподільчих балансів (роздільних актів (балансів) та є правонаступником вищенаведених реорганізованих державних підприємств у частині майна, прав та обов`язків відповідно до розподільчих балансів (розподільчих актів (балансів).

На підставі акту приймання-передачі майна, майнових прав та зобов`язань від Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" від 13.06.2013р. на виконання наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013р. № 163 приміщення морського вокзалу (м. Ізмаїл, вул. Набережна Лукі Капікраяна, 4, інвентарний номер 1/437) та триповерхова службова будівля (м. Ізмаїл, вул. Портова, 16, інвентарний номер 4/3) було передане державному підприємству „Адміністрація морських портів України.

Як вбачається з пояснень представника позивача, з моменту реорганізації та по сьогоднішній в будівлі морського вокзалу у м. Ізмаїл, вул. Набережна Лукі Капікраяна, 4 та у триповерховій службовій будівлі у м. Ізмаїл, вул. Портова, 16 розміщується структурний підрозділ Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби. Площа, яку займає структурний підрозділ Ізмаїльський прикордонний загін у приміщенні морського вокзалу становить 24 кв. м, а в триповерховій службовій будівлі 75,9 кв. м. Як зазначається представником позивача, Ізмаїльським прикордонним загоном фактично приміщення займаються без укладення будь-яких договорів, безоплатно, без відшкодування будь-яких витрат за користування таким майном (утримання, комунальні послуги та інше).

29.08.2014р. Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії було направлено на адресу Ізмаїльського прикордонного загону лист вих № 11-05-211/1225, у якому повідомлялось про необхідність звернення до Регіонального відділення Фонду державного майна по Одеській області з метою укладення договору оренди нерухомого майна. У своїй відповіді Ізмаїльським прикордонним загоном було повідомлено позивача про те, що Держприкордонслужбі України державним бюджетом на будь-яких пункт пропуску кошти на утримання не виділяються.

09.06.2015р. з метою врегулювання питання компенсації витрат за комунальні послуги, що споживаються Ізмаїльським прикордонним загоном, на адресу відповідача було надіслано проект договору на відшкодування витрат балансоутримувача на комунальні послуги №12-П-ІЗФ-15 від 09.06.2015р.

За умовами п. 1.1 проекту договору на відшкодування витрат балансоутримувача на комунальні послуги №12-П-ІЗФ-15 від 09.06.2015р., в разі його підписання, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії як балансоутримувач зобов`язався забезпечити комунальними послугами (енергопостачання, водопостачання та водовідведення, опалення, тощо) приміщення, які використовуються Військовою частиною НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України як користувачем та розташовані за адресами: м. Ізмаїл, вул. Набережна Лукі Капікраяна, 4, інвентарний номер 1/437, загальною площею 24 кв. м та м. Ізмаїл, вул. Портова, 16, інвентарний номер 4/3, загальною площею 79,5 кв. м. В свою чергу, за умовами п. 2.3.3 проекту договору на відшкодування витрат балансоутримувача на комунальні послуги №12-П-ІЗФ-15 від 09.06.2015р., в разі його підписання, Військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України як користувач приймала на себе зобов`язання своєчасно та у повному обсязі сплачувати компенсаційні рахунки Блансоутримувача, виставлені згідно положень договору.

Листом Ізмаїльського прикордонного загону у відповідь від 24.06.2015р. було відмовлено в укладенні договору на відшкодування витрат балансоутримувача на комунальні послуги №12-П-ІЗФ-15 від 09.06.2015р. з посиланням на відсутність правових підстав та юридичних обґрунтувань для підписання даного договору.

Оскільки Ізмаїльський прикордонний загін продовжував займати приміщення, що належать позивачу, а також споживати комунальні послуги, на думку позивача, відповідачем було фактично прийнято пропозицію про укладення договору на відшкодування витрат балансоутримувача на комунальні послуги №12-П-ІЗФ-15 від 09.06.2015р., у зв`язку з чим уточнені позовні вимоги направлено на визнання укладеним договору про відшкодування витрат баласоутримувача на комунальні послуги між Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі першого заступника начальника Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) та Військовою частиною НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України у редакції, що визначена позивачем.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судових засіданнях представників сторін, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 20 цього Кодексу право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно з ст. 22 ГПК України зміна предмету або підстав позову є правом позивача, яким він може скористатися до початку розгляду справи по суті.

Як вбачається зі змісту позовних вимог у справі, позивач просить суд визнати укладеним договір про відшкодування витрат баласоутримувача на комунальні послуги між Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі першого заступника начальника Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) та Військовою частиною НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України у редакції, що визначена позивачем. Однак, на думку суду, вказана позовна вимога не є способом захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання, передбаченим ст.20 Господарського кодексу України та ст.16 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У даному випадку, позовна вимога про визнання укладеним договору про відшкодування витрат баласоутримувача на комунальні послуги між Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі першого заступника начальника Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) та Військовою частиною НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України не призводить до поновлення порушених прав і є встановленням факту, що має юридичне значення.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх прав, який не передбачено ст.20 Господарського кодексу України та ст.16 Цивільного кодексу України, тому, у даному випадку позовні вимоги у справі зводяться до встановлення юридично факту, який сам по собі призвести до захисту прав та інтересів позивача не може, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для задоволення таких позовних вимог.

Крім того, як вбачається з положень ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як було встановлено судом з наявних у матеріалів справи доказів та пояснень представника відповідача, між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії та Військовою частиною НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, що виключає правові підстави вважати договір про відшкодування витрат баласоутримувача на комунальні послуги між сторонами спору укладеним.

На думку суду, не вірним є посилання представника позивача на положення ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, оскільки з самого факту споживання відповідачем комунальних послуг не вбачається досягнення згоди відносно порядку відшкодування витрат баласоутримувача на комунальні послуги та щодо самого факту відшкодування. Більш того, про незгоду з таким порядком відшкодування відповідачем повідомлялось позивача письмово, аналогічна позиція висловлювалась представником відповідача у судових засіданнях.

З огляду на усе вищевикладене, позовні вимоги у справі є такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню судом.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 77, 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:
У позові відмовити.

Повний текст рішення складено 29.04.2016 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Суддя Т.Г. Д`яченко