донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

27.04.2016 справа №905/2190/14

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю
від відповідача:ОСОБА_5 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол», м. Горлівка, Донецька область
на рішення господарського судуДонецької області
від17.03.2016 року
по справі№ 905/2190/14 (головуючий суддя: Кучерява О.О., судді: Осадча А.М., Левшина Г.В.)
за позовомДочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ
до відповідача:Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол», м. Горлівка, Донецька область
простягнення 43 644 024,38 грн.

В С Т А Н О В И В:

Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ (далі «Позивач») звернулась до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол», м. Горлівка, Донецька область (далі «Відповідач») заборгованості в розмірі 43 644 024,38 грн., з яких сума інфляційних витрат у розмірі 12 148 779,86 грн. та 3% річних в розмірі 31 495 244,52 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 17.03.2016 року у справі № 905/2190/14 позовні вимоги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол», м. Горлівка, Донецька область () на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ () суму інфляційних витрат в розмірі 12148 779, 86 грн., 3% річних в розмірі 31 495 244, 52 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 73 080 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 17.03.2016 року у справі № 905/2190/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Заявник апеляційної скарги вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, неповно зясовані обставини, що мають значення для справи.

Скаржник зазначає, що позивачем не були надані докази факту надання відповідачу підписаних позивачем актів прийому-передачі природного газу, які згідно з п. 4.1. Договору № 06/10-2891 поставки природного газу від 27.12.2010 року (далі «Договір») є підставою для здійснення відповідачем оплати отриманого природного газу.

Крім того, апелянт зазначає, що 16.09.2015 року між сторонами була укладена мирова угода, відповідно до умов якої, сума основного боргу та судові витрати (факт наявності яких, встановлено рішенням господарського суду Запорізької області у справі № 24/25-908/5753/14 від 16.06.2015 року та залишено без змін, в частині стягнення суми основної заборгованості, постановою Донецького апеляційного господарського суду по справі № 24/25-908/5753/14 від 30.09.2015 року), будуть сплачуватися відповідачем рівними частинами впродовж 24 місяців після набрання чинності нормативно-правового акту, який буде засвідчувати завершення антитерористичної операції. Однак, зазначене, не було взято судом до уваги, що призвело до неправомірного стягнення з відповідача суми інфляційних витрат та 3% річних, оскільки, нарахування останніх здійснюється саме на суму основної заборгованості, яку відповідач не в змозі повернути не через своє бажання, а через форс-мажорні обставини, що підтверджує Сертифікат ТПП № 4969 від 02.09.2015 року.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

25.04.2016 року до канцелярії Донецького апеляційного господарського суду від Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» надійшов відзив на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол».

Представник Позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив рішення господарського суду Донецької області від 17.03.2016 року у справі № 905/2190/14 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник Відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, в судовому засіданні просив спірне рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» у повному обсязі.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 27.12.2010 року між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі «Постачальник») та Публічним акціонерним товариством «Концерн Стирол» (далі «Покупець») укладено договір № 06/10-2891 поставки природного газу з додатками та додатковими угодами, за умовами якого Постачальник зобовязується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у пункті 1.2 цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується Покупцем виключно для власних потреб. Використання газу Покупцем для інших потреб не є предметом цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору постачальник передає покупцю в період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року природний газ з урахуванням вартості його транспортування в обсязі до 1 848 000 тис. куб.м.

Відповідно до п. 4.1 договору оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі по 34 % (тридцять чотири відсотки) від вартості запланованих місячних обсягів проводяться не пізніше ніж за 5 (пять) банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплати в розмірі по 33 % (тридцять три відсотки) від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за спожитий газ з урахуванням вартості транспортування територією України здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу (за звітний місяць) до 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Господарським судом першої інстанції встановлено, що протягом січня-березня 2011 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ, на загальну суму 1 158 521 527, 38 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами прийому-передачі природного газу, а саме від 31.01.2011 року на суму 396 634 190, 26 грн., від 28.02.2011 року на суму 364 075 782, 61 грн. та 31.03.2011 року на суму 397 811 554, 51 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідну оплату має бути здійснено боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи предявив йому кредитор повязану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобовязання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Крім того, якщо зустрічне виконання обовязку здійснено однією зі сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обовязку, друга сторона повинна виконати свій обовязок. Поставка газу без попередньої оплати є правом позивача і не свідчить про вчинення конклюдентних дій, які нібито призвели до фактичної зміни умов договору щодо порядку розрахунків за договором, та не звільняє від обовязку оплатити отриманий газ (ст. ст. 538, 692, 693 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи відповідачем надано Сертифікат Торгово-промислової палати України № 4969 від 02.09.2015 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), з якого слідує, що датою настання періоду дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 15.04.2014 року, дату закінчення терміну дії яких на момент видачі даного сертифікату встановити неможливо.

Розрахунки, надані позивачем щодо стягнення з відповідача 3 % річних за період з 08.02.2013 року по 26.03.2014 року, інфляційні витрати за період з січня 2013 року по лютий 2014 року, здійснені до моменту виникнення форс-мажорних обставин, щодо яких зазначено у сертифікаті Торгово-промислової палати № 4969 від 02.09.2015 року.

З матеріалів справи також вбачається, що 16.09.2015 року сторони уклали мирову угоду (у справі № 24/25-908/5753/14) (далі «Мирова угода»), відповідно до умов якої сума основного боргу та судові витрати будуть сплачуватися відповідачем рівними частинами впродовж 24 місяців після набрання чинності нормативно-правового акту, який буде засвідчувати завершення антитерористичної операції.

Зазначену мирову угоду затверджено ухвалою господарського суду Запорізької області від 14 березня 2016 року.

Будь-яких змін до умов договору щодо порядку та строків погашення боргу сторони не узгоджували.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.03.2015 р. у справі № 9/5014/969/2012(5/65/2011) в частині, що набрала законної сили, встановлений факт порушення відповідачем грошового зобовязання на суму 313 023 445 грн. 02 коп. за період січень-березень 2011 року.

Період прострочення вказаного грошового зобовязання в межах даної справи, за який стягуються інфляційні, становить травень 2011 року лютий 2014 року, 3 % річних становить з 07.02.2013 р. по 26.03.2014 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на зазначене, враховуючи, що у період нарахування позивачем 3% річних та інфляційних витрат, форс-мажорних обставин, відповідно до сертифікату Торгово-промислової палати № 4969 від 02.09.2015 року, ще не існувало, відтак, судом першої інстанції правомірно не було застосовано до даних правовідносин ст. 617 ЦК України.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення 3 % річних за період з 08.02.2013 року по 26.03.2014 року в розмірі 31 495 244,52 грн. та інфляційні витрати за період з січня 2013 року по лютий 2014 року в розмірі 12 148 779,86.

Донецьким апеляційним господарським судом встановлено, що вимога позивача щодо стягнення заборгованості в розмірі 43 644 024,38 грн., з яких сума інфляційних витрат у розмірі 12 148 779,86 грн. та 3% річних в розмірі 31 495 244,52 грн. є арифметично вірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для задоволення позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським суд допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол», м. Горлівка, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 17.03.2016 року у справі № 905/2190/14 залишити без змін.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Надруковано примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу;

1 до справи; 1 ГСДО;

1 ДАГС.