ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2016 р. Справа № 922/5764/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н. В. , суддя Істоміна О.А.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю № 6/02 від 01.02.2016 р.

відповідача - не зявився

третіх осіб не зявились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фермерського господарства "Альфа", с. Одноробівка Золочівського району Харківської області (вх. №837 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 25.02.16 р. у справі № 922/5764/15

за позовом фермерське господарство "Альфа", с. Одноробівка Золочівського району Харківської області

треті особи, які не заявлють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головне управління Держземагенства у Харківській області, 61003, м. Харків, вул. Короленка, буд. 16, код 38385479;

- ОСОБА_2, 62214, Харківська область, Золочівський район, с. Олександрівка, вул. Чадунелі, 12, ідент. номер НОМЕР_1;

- Державна екологічна інспекція у Харківській області, 61022, м. Харків, пл. Свободи, 5 Держпром 1 підїзд, 2 поверх, код 37999518;

до приватного сільскогосподарського підприємства "Горизонт", с. Олександрівка Золочівського району Харківської області

про стягнення 1004349,28 грн. збитків

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 р. Фермерське господарство "Альфа" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - приватного сільськогосподарського підприємства "Горизонт" збитків у загальному розмірі 1 004 349,28 грн., з яких 793 373,000 грн. - сума неодержаного прибутку (втраченої вигоди), 34 280,38 грн. шкода, заподіяна внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, 176 695,90 грн. реальні втрати, понесені ФГ "Альфа" з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 50640 від 18.12.2015 р.)

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував самовільним зайняттям відповідачем земельної ділянки загальною площею 28,5403 га, отриманої позивачем в суборенду, та посилається на ст. 22, 1166 ЦК України, ст. ст. 147, 216-218, 224, 225 ГК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.11.2015 р. залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

- Головне управління Держземагенства у Харківській області (61003, м. Харків, вул. Короленка, буд. 16; ідент. код 38385479);

- ОСОБА_2 (62214, Харківська область, Золочівський район, с. Олександрівка, вул. Чадунелі, 12; ідент. номер НОМЕР_1).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.12.2015 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

- Державну екологічну інспекцією у Харківській області (61022, м. Харків, пл. Свободи, 5 Держпром 1 під'їзд, 2 поверх; ідент. код 37999518).

25.02.2016 р. фермерське господарство Кристал АС звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до ФГ Альфа з метою вступу до участі у справі № 9225764/15 в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, в якій просить суд зобовязати ФГ Альфа передати ФГ Кристал АС врожай озимої пшениці в кількості 11 126,4 кг.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25 лютого 2016 року було відмовлено в прийнятті позовної заяви ФГ Кристал АС (62214, Харківська область, Золочівський район, с. Олександрівка, вул. Чадунелі, ).

Рішенням господарського суду Харківської області від 25 лютого 2016 року у справі № 922/5764/15 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Новікова Н.А., судді Лавренюк Т.А., Погорелова О.В.) в позові відмовлено.

Позивач-Фермерське господарство "Альфа" подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування господарським судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність викладених в рішенні висновків суду, обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що висновок господарського суду першої інстанції про відсутність у діях ПСП «Горизонт» складу цивільного правового порушення є необґрунтованим, оскільки відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, що позбавило позивача права одержати дохід, який б він міг отримати, якби його право не було б порушено.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.03.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 06.04.2016 р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 р. розгляд справи відкладено на 18.04.2016 р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 р. розгляд справи відкладено на 27.04.2016 р.

Позивачем 26.04.2016 р. за вх. № 4467 надані додаткові пояснення в обґрунтування вимог, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав, свого представника в судове засідання, призначене на 27.04.2016 р. не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, втретє просив відкласти розгляд справи на інший день. В обґрунтування зазначеного клопотання посилається на те, що на час слухання справи в суді апеляційної інстанції знаходиться в лікарні.

Представник позивача проти заявленого клопотання заперечує, вважає, що відповідач мав можливість направити для участі у справі іншого представника.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання, колегія суддів вирішила у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовити, оскільки воно є необґрунтованим. При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що чинне законодавство не обмежує сторін певним колом осіб, які можуть представляти його в суді, а тому відповідач, у разі його бажання бути присутнім у судовому засіданні, повинен був направити іншого представника. Разом з тим, у будь-якому випадку відповідач повинен був на виконання ухвали апеляційного господарського суду про порушення провадження по справі надати суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, однак, жодних дій щодо надання необхідних доказів на обгрунтування своєї позиції по справі не здійснив, доказів на спростування заявлених до стягнення грошових коштів не надав, а натомість неодноразово заявляв клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, призначене на 27.04.2016 р. представники третіх осіб не зявились.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи сторони, перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу у порядку статті 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 листопада 2014 року між Головним управлінням Держземагентства у Харківській області (орендодавець), та ОСОБА_2 (орендар) було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 28,5403 га кадастровий номер :01:001:0409 із земель державної власності сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населених пунктів Писарівської сільської ради на території Золочівського району Харківської області.

Зазначений договір оренди землі був зареєстрований Реєстраційною службою Золочівського районного управління юстиції Харківської області 17.11.2014, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

30 грудня 2014 року між громадянином України ОСОБА_2 (орендар), який діє на підставі Закону України "Про оренду землі" та договору оренди землі від 12 листопада 2014 року, та фермерським господарством "Альфа" в особі голови ОСОБА_2 (суборендар) було укладено договір суборенди землі, відповідно до умов якого орендар передає, а суборендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 28,5403 га, кадастровий номер :01:001:0409 із земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів Писарівської сільської ради на території Золочівського району Харківської області для ведення фермерського господарства.

Зазначений договір суборенди був зареєстрований Реєстраційною службою Золочівського районного управління юстиції Харківської області 13.03.2015, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (номер запису про інше речове право 9074451).

Таким чином, керуючись приписами ст. 125 Земельного кодексу України, якою передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та приписами ст. 17 ЗУ "Про оренду землі", якою встановлено, що обєкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом та враховуючи, що державна реєстрація договору суборенди була проведена 13.03.2015, судом встановлено, що саме з цього моменту, тобто, з 13.03.2015 року між громадянином України ОСОБА_2 (орендар) та фермерським господарством "Альфа" в особі голови ОСОБА_2 (суборендар) було укладено договір суборенди землі, в силу приписів ст. 640 ЦК України

Як вбачається з матеріалів справи, згода орендодавця на надання у суборенду спірної земельної ділянки надана 14.01.2015 р., а саме ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держземагентства у Харківській області із заявою від 12.01.2015 щодо надання згоди на передачу в суборенду ФГ "Альфа" земельної ділянки площею 28,5403 га, кадастровий номер :01:001:0409, право оренди якої належить йому згідно договору оренди землі від 12 листопада 2014 року (право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 17.11.2014 року, номер запису про інше речове право 7716223). На дану заяву Головним управлінням 14.01.2015 19-10-14-496/0/9-15 надано згоду щодо передачі вищевказаної земельної ділянки площею 28,5403 га (кадастровий номер :01:001:0409), яка розташована за межами населених пунктів Писарівської сільської ради Золочівського району Харківської області, в суборенду Фермерському господарству "Альфа" на умовах, визначених зазначеним договором оренди землі.

Як зазначає позивач, при проведенні огляду земельної ділянки, отриманої в суборенду, позивачем було встановлено, що на земельній ділянці знаходяться посіви озимої пшениці, що унеможливило використання земельної ділянки ФГ "Альфа". При цьому, позивач наголошує на тому, що дізнався про факт самовільного використання відповідачем земельної ділянки, загальною площею 28,5403 га, кадастровий номер :01:001:0409, наданої йому в суборенду з матеріалів кримінального провадження № 000054 від 24.01.2015 року.

По факту самовільного зайняття земельної ділянки слідчим відділом Золочівського РВ ГУМВС України у Харківській області 24.01.2015 року було внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000054 (ч. 1.ст. 197-1КК України). За зверненням Золочівського РВ ГУМВС України у Харківській області фермерським господарством "Альфа" було прийнято на зберігання зерно фуражної пшениці у кількості 74,160 тон, зібраної зі спірної земельної ділянки.

На підставі постанови слідчого СВ Золочівського РВ ГУМВС України у Харківській області від 06.07.2015 р., державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Харківської області у період з 13.07.2015 р. по 14.07.2015 р. було проведено позапланову перевірку щодо додержання вимог природоохоронного законодавства в частині використання та охорони земельної ділянки, яка знаходиться на території Писарівської сільської ради Золочівського району Харківської області (кадастровий номер :01:001:0409) в діяльності ПСП "Горизонт", за результатами якої було складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 75/01-04/02-09. У даному акті зафіксовано, що ПСП Горизонт у порушення вимог ст. 125, 126 Земельного кодексу України самовільно використовує земельну ділянку площею 28,5403 га для ведення власного сільськогосподарського виробництва, чим порушує права гр. ОСОБА_2 на землю та як наслідок в порядку ст. ст. 156, 211, 212 Земельного кодексу України, ст. ст. 22, 623, 1167, 1172, 1192 Цивільного кодексу України повинно відшкодувати кошти.

Листом від 06.10.2015 року № 03.01-26/3479 Державна інспекція сільського господарства в Харківській області, на звернення ФГ "Альфа" щодо здійснення розрахунку шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки 28,5403 га, надано відповідь, що у разі встановлення факту самовільного зайняття земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 28,5403 га, відповідно до Методи визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву без спеціального дозволу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 25.07.2007 року, шкода буде складати 34280,38 грн.

В обґрунтування позовних та апеляційних вимог позивач посилається на те, що за відсутності відповідних правових підстав у 2015 року відповідач захопив земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 28,5403 га кадастровий номер :01:001:0409, яка знаходиться за межами населених пунктів Писарівської сільської ради на території Золочівського району Харківської області та передана в суборенду ФГ "Альфа" з метою використання позивачем для вирощування сільськогосподарських культур, зокрема соняшника. Посилаючись на приписи ст. 95 Земельного кодексу України, ст. 22, 1166 ЦК України та ст. 224, 225 ГК України, позивач вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу всі завдані збитки заподіяні відповідачем позивачу в результаті самовільного зайняття земельної ділянки, які складаються з суми неодержаного прибутку (втраченої вигоди) у розмірі 793373,00 грн., шкоди заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в розмірі 34280,38 грн. та реальних втрат понесені ФГ "Альфа" в розмірі 176695,90 грн.

Так, позивач вказує на те, що факти викладені у позовній заяві та апеляційній скарзі свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Відповідач у судових засіданнях суду першої інстанції не заперечував факту використання ПСП Горизонт земельної ділянки на території Писарівської сільської ради загальною площею 28,5403 га, на якій ним у в 2014 році було засіяно озиму пшеницю, посилаючись на те, що він є належним користувачем цієї земельної ділянки, проте жодних доказів на підтвердження цього факту не надав.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них колегія суддів виходить з наступного.

Загальні засади відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди запроваджені статтею 22 ЦК України, відповідно до якої, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, основною формою компенсації заподіяної шкоди потерпілої особи є відшкодування збитків. Можливість використовувати відшкодування збитків як засобу захисту порушених прав виникає із самого факту порушення цивільних прав, що свідчить про необхідність доведення їх існування, оскільки порушеним може бути визнано тільки реально існуюче право.

Відшкодування збитків має характер універсального засобу захисту цивільних прав і є мірою відповідальності. Законодавство відрізняє обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору, від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди.

У даному випадку має місце спір щодо заподіяння шкоди, яке не пов'язане з виконанням зобов'язання, що випливає з договору і такі правовідносини врегульовані зокрема статтею 1166 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до наведеної норми, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Наведена норма містить законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина.

Шкода полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється правом, а майнова шкода - у зменшенні майнової сфери потерпілого, що в свою чергу тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 02.09.2014 року у справі №910/2023/13.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Земельний кодекс України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів. У відповідності до ст.152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відшкодування заподіяних збитків.

За приписами ст.156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Позивач в частині вимог про стягнення шкоди заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем у розмірі 34 280,38 грн., посилається на факт самовільного зайняття ПСП "Горизонт" земельної ділянки площею 28,5403 га, який встановлено під час проведення перевірки Державною екологічною інспекцією у Харківській області та зафіксовано у акті перевірки отримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 75/01-04/02-09, на підставі якої Державною інспекцією сільського господарства в Харківській області відповідно до Методи визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву без спеціального дозволу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 25.07.2007 року, було здійснено розрахунок розрахунку шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки площею 28,5403 га у розмірі 34280,38 грн.

Враховуючи, що для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідно доведення повного складу цивільного правопорушення, складовою частиною якого є доведення розміру заподіяних збитків, колегія суддів відмовляє у задоволенні вимог позивача у цій частині виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок доказування наявності збитків та їх обґрунтування несе позивач та такий обов'язок не може покладатися на відповідача.

Згідно з частинами 1, 9 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Стаття 125 Земельного кодексу України передбачає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі (ст. 5 Закону).

Одним із заходів державного контролю за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів є його здійснення шляхом проведення перевірок, в ході яких встановлюється або спростовується факт самовільного зайняття земельних ділянок. Заходи контролю повинні здійснюватись відповідно до Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" та Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Задоволення позовних вимог про стягнення збитків може вважатись законним та обґрунтованим у разі встановлення судом наявності в обставинах справи одночасно чотирьох умов: наявність правил поведінки, встановленого законом або договором, факту порушення такого правила поведінки винною особою, збитків у потерпілої особи, безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

У Постанові Пленуму Президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17.05.2011 р. № 6 зазначається, що у вирішенні питання про задоволення вимог щодо стягнення шкоди, завданої самовільним зайняттям земельної ділянки, розмір такої шкоди визначається відповідно до розрахунку, зробленого територіальними органами інспекції Міністерства охорони навколишнього природного середовища України або Державною інспекцією з контролю за використанням і охороною земель Держкомзему та її територіальними підрозділами на підставі Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року N 963.

Відповідно до п. 7. Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року N 963, розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, проводиться Держекоінспекцією та її територіальними органами або Держсільгоспінспекцією та її територіальними органами, а розміру шкоди, заподіяної юридичним та фізичним особам, - територіальними органами Держсільгоспінспекції на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 листопада 2000 р. N 1619.

Таким чином, в даному випадку факт самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем та розмір завданої шкоди внаслідок самовільного її зайняття мають підтверджуватися усіма матеріалами перевірки в їх сукупності, проведеної, територіальними органами Держсільгоспінспекції на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок.

13 квітня 2011 року Президентом України видано Указ за № 459/2011, яким затверджено Положення про Державну інспекцію сільського господарства України (далі Положення).

За п.1 Положення Державна інспекція сільського господарства України (Держсільгоспінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Згідно пп. „а" ч. 1 п. 4 Положення Держсільгоспінспекція України відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Пунктом 6 Положення встановлено, що Держсільгоспінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи - державні інспекції сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах.

Діяльність територіальних органів Держсільгоспінспекції регулюється Положенням про державну інспекцію сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі Положення про терінспекції), затвердженої наказом Міністерства Аграрної політики та продовольства України від 23 грудня 2011 року № 770. Згідно п. 6.1. даного Положення Територіальні органи Держсільгоспінспекції та її посадові особи в межах своїх повноважень мають право складати акти перевірок, протоколи про адміністративні правопорушення та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, давати обов'язкові для виконання приписи (розпорядження), а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок для притягнення винних осіб до відповідальності.

Процедура здійснення заходів відносно перевірки держінспекціями стану дотримання вимог земельного законодавства регулюється Порядком планування та здійснення контрольних заходів з питань перевірки стану дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 132 від 25 лютого 2013 року.

Як встановлено п.п.1, 2 Порядку Державний нагляд (контроль) з питань перевірки стану дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства здійснюється Державною інспекцією сільського господарства України та її територіальними органами (далі - інспекційні органи) відповідно до статей 15- 2 та 188 Земельного кодексу України, статей 5, 6, 9, 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", статей 18- 1 та 19 Закону України "Про охорону земель", пунктів 4, 5 Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 459, пунктів 4, 6 Положення про державну інспекцію сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23 грудня 2011 року № 770, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 січня 2012 року за № 34/20347.

Цей Порядок визначає процедуру планування та здійснення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) з питань перевірки стану дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, які використовуються ними у процесі ведення господарської діяльності, визначає організаційні заходи, які необхідно здійснити перед початком проведення перевірок, загальні вимоги до їх здійснення, а також вимоги до оформлення матеріалів за результатами проведених перевірок.

За п. 4.1. Порядку планові та позапланові заходи здійснюються шляхом проведення перевірок, обстежень земельних ділянок. Цей Порядок поширюється на суб'єктів господарювання, господарська діяльність яких пов'язана з використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності, в частині дотримання ними вимог земельного законодавства, встановленого законодавством порядку використання та охорони земель, а також на інспекційні органи в частині дотримання ними визначених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та цим Порядком процедур здійснення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) (п. 1.5.).

За результатами здійснення планових та позапланових заходів з питань перевірки стану дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, які використовуються ними у процесі ведення господарської діяльності, державні інспектори складають акт перевірки згідно з уніфікованою формою акта перевірки дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства (додаток до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12 липня 2012 року № 424 "Про затвердження Переліку питань та уніфікованої форми акта перевірки для здійснення планових заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 липня 2012 року за № 1289/21601) (далі - акт перевірки).

Таким чином, акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 75/01-04/02-09, в якому зафіксовано, що ПСП Горизонт у порушення вимог ст. 125, 126 Земельного кодексу України самовільно використовує земельну ділянку площею 28,5403 га для ведення власного сільськогосподарського виробництва, не може бути визнаний колегією суддів у якості належного доказу самовільного зайняття спірної земельної ділянки, який мав би бути використаний для розрахунку розміру шкоди, відповідно до приписів ст. 34 ГПК України, оскільки позапланову перевірку щодо дотримання відповідачем вимог земельного законодавства повинна була здійснювати Державна інспекція сільського господарства в Харківській області, а не Державна екологічна інспекція.

Позивач не надав доказів ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції звернення до повноважного органу який здійснює державний нагляд (контроль) з питань перевірки стану дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства, при цьому зазначив, що з заявами про проведення перевірки щодо порушення його прав як землекористувача взагалі не звертався.

Матеріали справи не містять матеріалів обстежень спірної земельної ділянки територіальними органами Держсільгоспінспекції та розрахунку розміру шкоди, які є у сукупності доказами понесення шкоди у заявленому позивачем розмірі, а саме у розмірі 34280,38 грн.

А наданий позивачем лист від 06.10.2015 року № 03.01-26/3479 Державної інспекції сільського господарства в Харківській області у якості доказу розміру шкоди заподіяної відповідачем самовільним зайняттям земельної ділянки в розмірі 34280,38 грн., колегія суддів не може розцінити належним доказом розрахунку розміру шкоди, оскільки такий складено не за матеріалами відповідної перевірки і містить інформацію щодо ймовірного розміру шкоди лише у випадку встановлення факту самовільного зайняття земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 28,5403 га, з посиланням на Методику, тобто не є розрахунком розміру шкоди здійсненого уповноваженим органом під час виконання покладених на нього обов'язків, вищенаведеними нормами чинного законодавства.

Таким чином, враховуючи не доведення позивачем належними доказами розміру шкоди, спричиненої самовільним зайняттям земельної ділянки площею 28,5403 га, що є необхідною передумовою для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, вимоги позивача в частині стягнення 34280,38 грн. шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки, визнають колегією суддів не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ряд вимог, заявлених позивачем в якості збитків, суперечить як власним поясненням позивача, так і висновкам, що ґрунтуються на логіці і розумному глузді.

Так, в судовому засіданні позивач визнав, що на час отримання орендованої ділянки фактичного господарювання відповідача не цією ділянкою не було в жодній частини.

Таким чином, ніякі обставини не перешкоджали позивачу використати ділянку на власний розсуд орати, саджати насіння соняшника, використовувати іншим чином.

В судовому засіданні апеляційним судом достовірно встановлено, що знаходження на ділянці посивів зернових з агротехнічної точки зору ніяким чином не перешкоджало використанню ділянки.

Даний факт визнав і представник позивача в судовому засіданні.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача збитків, які складаються із суми неодержаного прибутку (втраченої вигоди) у розмірі 793373,00грн. та реальних втрат понесені ФГ "Альфа" у розмірі 176695,90 грн., то колегія суддів зазначає наступне.

Обґрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення з відповідача суми неодержаного прибутку (втраченої вигоди) у розмірі 793373,00грн., позивач вказує, що на самовільно зайнятій відповідачем земельній ділянці позивач збирався вирощувати сільськогосподарську продукцію соняшник. У наданому розрахунку збитків від втрат незібраної сільськогосподарської продукції у 2015 році (а.с 112 том 2), позивач зазначає, що із спірної земельної ділянки він планував зібрати приблизно 100 тн соняшника. На підтвердження вартості однієї тони соняшнику, позивачем надано договір поставки № МР-02754 від 30.11.2015 року, укладений між підприємством з іноземними інвестиціями ОСОБА_3 Україна та позивачам, предметом якого є продаж соняшника українського походження врожаю 2015 року.

В обґрунтування своїх вимог в частині стягнення з відповідача реальних втрати понесених ФГ "Альфа" у розмірі 176695,90 грн., позивач зазначив, що ним було сплачено орендну плату за користування земельною ділянкою, яка фактично була самовільно зайнята відповідачем; у розмірі 1000,00 грн.; ним було понесено реальні втрати у розмірі 106078,00 грн. на придбання товарно-матеріальних цінностей для проведення обробітку землі та запланованих посівів соняшника на спірній земельній ділянці; ним було понесено реальні втрати у розмірі 32418,00 грн. у зв'язку з наданням послуг щодо збору та зберігання зерна, зібраного у липні 2015 року зі спірної земельної ділянки (розрахунок а.с 51 том 1); крім того, ним було понесено реальні втрати у розмірі 37199,90 грн. на підживлення та обробку озимої пшениці на спірній земельній ділянці (розрахунок а.с 113-114 том 2).

Тягар наявності і обґрунтування розміру реальних збитків та втраченої вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він поніс реальні збитки та міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримувати прибуток. Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди теж повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання відповідних доходів.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

Колегія суддів, дослідивши документи надані позивачем в обґрунтування своїх вимог, встановила, що позивачем, всупереч вимогам ч. 1 ст. 33 ГПК України, не доведено наявності причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача, їх розміру, оскільки ніщо не заважало позивачу провести орання ділянки та засіяти кукурудзу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що позивачем при отриманні ділянки було відомо про наявні посіви пшениці, що спростовує його твердження про неотримання вигоди внаслідок дій відповідача.

Так, відповідач в суді першої інстанції не заперечував факту використання ПСП Горизонт земельної ділянки на території Писарівської сільської ради загальною площею 28,5403 га, на якій ним у в 2014 році було засіяно озиму пшеницю, що також підтверджується ухвалою апеляційного суду Харківської області від 20.08.2015 р. у справі № 622/888/15-к.

Станом на час укладення 13.03.2015 р. між громадянином України ОСОБА_2 (орендар) та фермерським господарством "Альфа" в особі голови ОСОБА_2 (суборендар) договору суборенди землі, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.03.2015, голова фермерського господарства "Альфа" ОСОБА_2, який одночасно є орендодавцем спірної земельної ділянки, був обізнаний про здійснення засіву озимої пшениці відповідачем на земельній ділянці, переданій в суборенду, що підтверджується самим позивачем, який наголосив, що дізнався про факт самовільного використання відповідачем земельної ділянки, загальною площею 28,5403 га, кадастровий номер :01:001:0409, наданої йому в суборенду з матеріалів кримінального провадження № 000054 від 24.01.2015 року.

Більш того, спірна земельна ділянка передавалась в суборенду за актом приймання-передачі, який за приписами ст. 17 ЗУ "Про оренду землі" (обєкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом) повинен був бути складений станом на момент державної реєстрації права суборенди, тобто 13.03.2015 року, а не у грудні 2014 року як це було здійснено сторонами договору суборенди (а.с. 29 том 1).

Таким чином позивач повинен був оглянути спірну земельну ділянку та пересвідчитись про можливість її використання.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що позивач на момент укладення договору суборенди був обізнаний, що вона засіяна озимою пшеницею ПСП Горизонт, в силу чотго мав можливість спланувати свої дії або заорати ділянку та засіяти кукурудзу, або не укладати контрактів на майбутню поставку кукурудзи з урожаю, вирощеного на зазначеній ділянці.

Незважаючи на ці очевидні висновки, матеріалами справи містять документи, які підтверджують, що незважаючи на даний факт обізнаності, позивачем було понесено витрати у розмірі 106078,00 грн.: а саме придбано насіння для посівів, паливно-мастильні матеріали, гербіциди, міндобрива. Крім того, за твердженнями позивача, ним здійснені витрати у розмірі 37199,90 грн. на підживлення та обробку озимої пшениці на спірній земельній ділянці, а у липні 2015 року здійснено збору засіяного ПСП Горизонт та надані послуги по зберіганню даного зерна у загальному розмірі 32418,00 грн. Також позивачем сплачено орендну плату у розмірі 1000,00 грн.

Приймаючи до уваги, що відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком самовільного зайняття відповідачем спірної земельної ділянки, тобто ці збитки мають бути прямими, а враховуючи обізнаність позивача про неможливість використання земельної ділянки для сільськогосподарської діяльності, у звязку із її засіянням, і відсутності доказів обов'язковості понесення позивачем всіх вище перелічених витрат в силу закону чи договору, то відповідно цих витрат можливо було уникнути, а відтак такі (витрати) є опосередкованими і підпадають під поняття комерційного ризику, відповідно ст. 44 ГК України та не підлягають відшкодуванню, оскільки є складовою підприємницької діяльності.

Вказаної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від19.03.2015 р. у справі № 910/19489/14.

Крім тог, судова колегія зазначає, що з наданих документів неможливо встановити де, з якою метою використовувалось придбане майно, як і неможливо достовірно встановити, що придбане позивачем насіння, паливно-мастильні матеріали, гербіциди та міндобрив могли бути застосовані саме на цій спірній земельній ділянці і не були застосовані на іншій.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що ці товарно-матеріальні цінності збережені позивачем.

Щодо пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди), то законодавець покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків, а у даному випадку використання орендованої земельної ділянки позивачем. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані.

Обґрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення з відповідача суми неодержаного прибутку (втраченої вигоди) у розмірі 793373,00грн., позивач вказує, що на самовільно зайнятій відповідачем земельній ділянці позивач збирався вирощувати сільськогосподарську продукцію соняшник. У наданому розрахунку збитків (а.с. 112 том 2), позивач зазначає, що із спірної земельної ділянки він планував зібрати приблизно 100 тн соняшника. На підтвердження вартості однієї тони соняшнику, позивачем надано договір поставки № МР-02754 від 30.11.2015 року, укладений між підприємством з іноземними інвестиціями ОСОБА_3 Україна та позивачам, предметом якого є продаж соняшника українського походження врожаю 2015 року.

Разом з тим, проаналізувавши матеріали справи і подані позивачем докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог в цій частині, колегія суддів зазначає, що станом на момент укладення договору суборенди у позивача не існувало діючих цивільно-правових угод по поставці соняшника з будь-якими контрагентами, а договір поставки насіння соняшника майбутнього врожаю № 02/04/15 від 02.04.2015 р. та договір поставки № МР-02754 від 30.11.2015 р. були укладені позивачем після встановлення факту неможливості використовувати орендовану земельну ділянку, що свідчить про те, що доходи реально не могли бути отримані станом на момент укладення договору, що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову від позову у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження позивача, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі зясовані та правильно оцінені обставини у справі та ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у звязку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фермерського господарства "Альфа", с. Одноробівка Золочівського району Харківської області на рішення господарського суду Харківської області від 25.02.16 р. у справі № 922/5764/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 25.02.16 р. у справі № 922/5764/15 залишити без змін.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Істоміна О.А.