ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" травня 2016 р.Справа № 916/2212/14

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал Вайн";

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт";

про стягнення 147448,08грн.

Суддя Степанова Л.В.

Представники:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився;

Суть спору: про стягнення 147448,08грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал Вайн" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт" заборгованості у сумі 147448,08грн. у тому числі 135389,54грн. основного боргу, 1674,36грн. 3% річних, 676,94грн. інфляційні витрати, 9707,42грн. пені.

Позивач на позовних вимогах наполягає.

Відповідач в засідання суду не з'явився, відзиву на позов не надав.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача суд встановив:

26.12.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал Вайн" (позивач, Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт" (відповідач, Дистриб'ютор) було укладено дистриб'юторську угоду №26/12-1 (далі угода) за якою Продавець поставляє на підставі замовлень Дистриб'ютора прийнятих Продавцем до виконання та передає у власність Дистриб'ютору продукцію, а Дистриб'ютор приймає та здійснює оплату продукції в порядку та на умовах, передбачених угодою (п.1.1. угоди).

Дистриб'ютор отримує продукцію за цінами, зазначеними у офіційному прас-листі Продавця (додаток №4) (п.4.1. угоди).

Відповідно до п.4.2. угоди в редакції Протоколу розбіжностей від 26.12.2011р. Дистриб'ютор здійснює оплату поставленої продукції шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця у розмірі, що дорівнює вартості відвантаженої продукції на протязі 55 календарних днів з моменту отримання продукції. Датою отримання продукції вважається дата фактичного отримання продукції Дистриб'ютором від Продавця. Дату отримання продукції Дистриб'ютор зазначає у видатковій накладній при її підписанні.

Постачання продукції здійснюється впродовж 5-ти календарних днів на підставі прийнятих та погоджених із Продавцем замовлень від Дистриб'ютора, складених у письмовій формі згідно Додатку №3 (п.7.1. угоди).

Відповідно до п.9.2. угоди в редакції протоколу розбіжностей від 26.12.2011р. за прострочення оплати партії продукції, Дистриб'ютор сплачує на користь Продавця неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, за кожен день прострочення оплати партії продукції. Пеня розраховується від суми простроченої оплати за партію продукції. Сплата пені не звільняє Дистриб'ютора від виконання зобов'язань за цією угодою.

Угода вважається укладеною з моменту підписання сторонами в день, зазначений на початку і діє до 31.12.2011р., але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за угодою. Сторони можуть за допомогою додаткової угоди продовжити термін дії угоди на певний строк (п.14.3. угоди).

Як зазначає позивач, на підставі дистриб'юторської угоди №26/12-1 від 26.12.2011р. та згідно видаткових накладних за період з 27.12.2011р. по 15.11.2012р., ним було поставлено відповідачу товар на загальну суму 317104,00грн. за якими відповідач відповідно до п.4.2. угоди повинен був розрахуватися протягом 45 календарних днів. Таким чином кінцевий строк розрахунку наступив 31.12.2012р., остання видаткова накладна за якою був поставлений товар датується 15.11.2012р. плюс 45 календарних днів. Станом на день подання позову відповідач здійснив часткове погашення боргу у сумі 181714,46грн. у зв'язку з чим сума боргу складає 135389,54грн. У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань останньому було нараховано 1674,36грн. 3 % річних, 676,94грн. інфляційні витрати, 9707,42грн. пені.

Враховуючи викладене. Позивач просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача 147448,08грн. у тому числі 135389,54грн. основного боргу, 1674,36грн. 3 % річних, 676,94грн. інфляційні витрати, 9707,42грн. пені.

Відповідачем була подана до суду зустрічна позовна заява до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал Вайн" про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 181714,47грн. Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.07.2014р. зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт" було повернуто на підставі п. п. 1, 3, 4, 6 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

08.07.2014р. до господарського суду Одеської області надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт" на ухвалу господарського суду Одеської області від 03.07.2014р. по справі № 916/2212/14. Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 14.07.2014р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт" на ухвалу господарського суду Одеської області від 03.07.2014р. про повернення зустрічної позовної заяви по справі № 916/2212/14 було повернуто без розгляду. 11.05.2016р. за вх.суду№1071/16 Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт" повторно звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Одеської області від 03.07.2014р. про повернення зустрічної позовної заяви. Частиною третьою статті 22 ГПК на сторони покладено обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, до яких законом віднесено, зокрема, право апеляційного і касаційного оскарження. При цьому за вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, кожний має право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Таким чином, зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу. Враховуючи, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт" вже зверталося до суду з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Одеської області від 03.07.2014р. про повернення зустрічної позовної заяви та яка вже була розглянута та повернута Одеським апеляційним господарським судом згідно ухвали від 14.07.2014р., ухвалою господарського суду Одеської області від 12.05.2016р. повернуто апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт" від 11.05.2016р. (вх.суду№1071/16 від 11.05.2016р.) в порядку ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", ст.ст. 22, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріли справи, заслухавши пояснення представників позивача, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2011р. між позивачем та відповідачем було укладено дистриб'юторську угоду №26/12-1 за якою позивач зобов'язався поставляти на підставі замовлень відповідача та передавати у власність відповідачу продукцію, а відповідач приймати та здійснювати оплату продукції в порядку та на умовах, передбачених угодою.

26.12.2011р. між сторонами був підписаний протокол розбіжностей та їх погодження по дистриб'юторській угоді.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. 712 ЦК України).

Судом встановлено, що на підставі дистриб'юторської угоди №26/12-1 від 26.12.2011р. та згідно видаткових накладних за період з 27.12.2011р. по 15.11.2012р., ним було поставлено відповідачу товар на загальну суму 317104,00грн. Станом на день подання позову відповідач здійснив часткове погашення боргу у сумі 181714,46грн. у зв'язку з чим сума боргу складає 135389,54грн.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Посилання позивача на те, що відповідач відповідно до п.4.2. угоди повинен був розрахуватися протягом 45 календарних днів спростовується змістом п.4.2. угоди зазначеним в протоколі розбіжностей та їх погодження по дистриб'юторській угоді, оскільки п.4.2. угоди в редакції протоколу розбіжностей та їх погодження по дистриб'юторській угоді підписаним двома сторонами Дистриб'ютор здійснює оплату поставленої продукції шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця у розмірі, що дорівнює вартості відвантаженої продукції на протязі 55 календарних днів з моменту отримання продукції. Датою отримання продукції вважається дата фактичного отримання продукції Дистриб'ютором від Продавця. Дату отримання продукції Дистриб'ютор зазначає у видатковій накладній при її підписанні.

01.06.2012р. між позивачем та відповідачем в особі директора філії "ЮНІПРОДУКТ САРНИ" ТОВ "ЮНІПРОДУКТ" було укладено додаткову угоду про надання філії право оплати поставленої продукції в рахунок зменшення загальної заборгованості головного підприємства ТОВ "ЮНІПРОДУКТ".

Судом встановлено, що станом на день подання позову до суду відповідач здійснив часткову оплату поставленої продукції на загальну суму 181714,46грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку, під час розгляду справи відповідач заборгованість не сплатив у зв'язку з чим станом на день розгляду справи за відповідачем рахується заборгованість у сумі 135389,54грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за поставлену продукцію у сумі 135389,54грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідача пені у сумі 9707,42грн. за період з 29.11.2013р. по 29.05.2014р. слід зазначити наступне.

Статтею 230 ГК України передбачені штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник зобов'язаний передати кредитору у випадку порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно п.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.9.2. угоди в редакції протоколу розбіжностей від 26.12.2011р. за прострочення оплати партії продукції, Дистриб'ютор сплачує на користь Продавця неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, за кожен день прострочення оплати партії продукції. Пеня розраховується від суми простроченої оплати за партію продукції. Сплата пені не звільняє Дистриб'ютора від виконання зобов'язань за цією угодою.

Приймаючи до уваги, що позивачем в розрахунку пені не зазначені терміни оплати та часткові оплати по кожній видатковій накладній, відсутність обґрунтованого періоду нарахування пені, не визначено дати, з якої позивач вважає обов'язок відповідача оплатити товар таким, що настав по кожній накладній, не визначено дати, з якої позивач вважає розпочатим перебіг прострочення відповідача, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у сумі 9799,97грн. необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з відповідача 1674,36грн. 3 % річних, 676,94грн. інфляційних витрат слід зазначити наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, виявивши помилки та здійснивши власний розрахунок за допомогою програми "Законодавство" зазначає, що стягненню з відповідача підлягає 3% річних за період з 01.01.2014р. по 29.05.2014р. у сумі 1658,06грн. та індекс інфляції за період 10.01.2013р. по 31.12.2013р. у сумі 671,77грн.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал Вайн" підлягають частковому задоволенню у сумі 137719,37грн. у тому числі 135389,54грн. основного боргу, 1658,06грн. 3% річних та 671,77грн. індексу інфляції, а в решті позову слід відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача та відповідача згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, ст.ст. 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт" (68500, Одеська область, Тарутинський район, смт. Тарутине, вул. Красна, 188/2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Камянка Глобал Вайн" (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, 23, офіс 704, ) 135389/сто тридцять п'ять тисяч триста вісімдесят дев'ять/грн. 54коп. основного боргу, 1658/одна тисяча шістсот п'ятдесят вісім/грн. 06коп. 3% річних, 671/шістсот сімдесят одна/грн. 77коп. індексу інфляції, 2752/дві тисячі сімсот п'ятдесят дві/грн. 54коп. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 116 ГПК України.

3. В решті позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України.

Суддя Л.В. Степанова