ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

"29" квітня 2016 р.Справа № 922/1290/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

без виклику представників сторін

розглянувши заяву Дослідного сільськогосподарського підприємства "БВ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю про забезпечення позову (вх. № 14497 від 29.04.2016р.) по справі

за позовом Дослідного сільськогосподарського підприємства "БВ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, м.Харків,
до Близнюківської районної державної адміністрації, смт.Близнюки Харківської області,
про визнання незаконними та скасування розпоряджень

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Дослідне сільськогосподарське підприємство "БВ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, м.Харків, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Близнюківської районної державної адміністрації, смт.Близнюки Харківської області, в якій просить суд: визнати незаконними та скасувати розпорядження Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області № 36 від 22.01.2015р. "Про визначення нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв)" та змінами до нього, № 76 від 18.02.2015р. "Про надання в оренду нерозподілених земельних часток (паїв)" та змінами до нього, № 215 від 28.04.2015р. "Про надання в оренду нерозподілених земельних часток (паїв)", № 229 від 08.05.2015р. "Про надання в оренду нерозподілених земельних часток (паїв)" та № 208 від 14.04.2016р. "Про надання в оренду нерозподілених земельних часток (паїв)", якими передбачено віднесення до нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв) та надання їх в оренду, що вже знаходяться в оренді ДСП "БВ" ТОВ.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.04.2016р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/1290/16 та призначено її розгляд у судовому засіданні на 11.05.2016р. об 11:30 год.

29.04.2016р. до канцелярії суду від позивача надійшла заява (вх. № 14497) про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу, а також будь-яким третім особам здійснювати будь-які дії відносно земель сільськогосподарського призначення, які належать ДСП "БВ" ТОВ на праві оренди, що розташовані на території Алісівської сільської ради Близнюківського району Харківської області на полях № 20, 24, 25, частина поля № 22, прилягаюча до поля № 25-244,83 га. відповідно плану контурної зйомки (кадастрових робіт) ДП "Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (заїжджати технікою, заходити, обробляти та будь-які інші дії), за винятком Дослідного сільськогосподарського підприємства "БВ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю.

В наданій заяві позивач зазначив, що ТОВ ДСП "БВ" було укладено з пайщиками СВК "ХОФ" договори оренди земельних часток (паїв), що були зареєстровані Алісівською сільською радою відповідно до Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 24.01.2000р., чинного на теперішній час. Договори укладені відповідно Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого Наказом Держкомзему України 17.01.2000р. № 5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.02.2000р. за № 101/4322. Договори зареєстровані 09.07.2014р. в книзі реєстрації № 1 в к-сті 645, 02.04.2015р. в книзі реєстрації № 2 в к-сті 7, 12.02.2016р. в книзі реєстрації № 3 в к-сті 14, всього 666. Укладені договори з пайщиками, які переважно мешкали в м.Харкові, с. Серго, Вовківка, Африканівка, Рижове, Комунар, селищі Високий. Місце розташування яких визначалося Алісівським сільським головою при погодженні з пайщиками з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів саме, єдиними масивами на відповідних полях № 20-106,9 га, № 25-145 га., № 24-82,4 га, частина поля № 22, прилягаюча до поля № 25-244,83 га, всього 579,13 у.га, відповідно плану контурної зйомки (кадастрових робіт) ДП "Харківський науково дослідний та проектний інститут землеустрою". План полів виконаний Інститутом з метою подальшого розпаювання земель колективної власності СВК "Харківська овочева фабрика" в 2002 році. З цього слідує, що 666 пайщиків витребували своє право на земельну частку (пай) та реалізували його і здають в оренду відповідно законодавства, отримують щорічно орендну плату. Відповідачем в додатку до розпорядження № 36 віднесено саме цих власників сертифікатів, що уклали договори оренди.

Позивач зазначає, що відповідач не має наміру зупинитися у своїх діях, направляє власникам сертифікатів, орендодавцям ТОВ ДСГІ "БВ" листи із заявами та погрозами, що вони не мають права користуватися своїми паями, а розпоряджається ними відповідач. Відповідач вважає, що власники сертифікатів на земельну частку (пай) не мають права розпоряджатися своїми паями до виділення в натурі, ігноруючи чинне законодавство про право самостійно здавати їх в оренду, та намагається перешкоджати позивачу обробляти всі орендовані землі. Укладає договори оренди на колективні землі сільськогосподарського призначення пайщиків СВК "ХОФ", які уклали договори оренди з позивачем, направляє їх на реєстрацію до сільської ради та намагається за таких умов заволодіти вже обробленою землею і не дати можливості посіяти ярі культури і після звернення позивача до суду із даним позовом, що ставить під загрозу законні права та інтереси позивача і подальше виконання відповідачами постановленого судового рішення та наслідки такого рішення.

Як зазначає позивач, він має зареєстровані договори оренди, виплачує орендну плату орендодавцям, сплачує єдиний податок сільгоспвиробника, розпочав сільськогосподарський рік - підготовив землю з осені (оранка під зяб) для весняної сівби, вніс мінеральні добрива та провів глибоке боронування весною. Через перешкоджання подальшої сівби і втрати часу на неї, виростити урожай стане не можливим протягом 2015/2016 сільськогосподарського року, що призведе до не отримання доходу при вже понесених значних затратах, відтак 666 пайщиків не отримають орендної плати, а держава відповідних податків. Все це, на думку позивача, призведе до збитків та неефективності судового рішення.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, заявник посилається на ст. 66, 67 ГПК України, п. 3 Постанови Пленуму ВГСУ № 16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" та зазначає, що невжиття запропонованих ним заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду .

Фактичні обставини, з якими позивач пов'язує застосування заходів до забезпечення позову, позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від врегулювання спору в позасудовому порядку, а також вчиняє явно незаконні дії по перешкоджанню здійсненню господарської діяльності позивача, що може призвести до неможливості виконання рішення господарського суду та суттєвого порушення прав позивача.

Надавши відповідну оцінку викладеним позивачем обставинам, керуючись вимогами ст. 66, 67 Господарського процесуального кодексу України, а також Постановою Пленуму ВГСУ № 16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 65 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя вчиняє в необхідних випадках такі дії по підготовці справи до розгляду: зобов'язує сторони, інші підприємства, установи, організації, державні та інші органи. їх посадових осіб виконати певні дії (звіряти розрахунки, провести огляд доказів у місті їх знаходження тощо); витребує від них документи, відомості. Висновки, необхідні для вирішення спору, чи знайомитись з такими матеріалами безпосередньо в місці їх знаходження; вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову; вчиняє інші дії, спрямовані на забезпечення правильного та своєчасного розгляду справи.

Згідно ст. 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Отже, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти певні дії, що стосуються предмету спору, отже, приймаючи ухвалу про заборону відповідачеві та іншим особам вчиняти певні дії, господарський суд повинен визначитись як з предметом спору у співвідношенні з певними заходами забезпечення позову, які вимагається до застосування, і певними діями, які вимагається заборонити вчиняти, так і з доцільністю та обґрунтованістю вжиття таких заходів.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011р., застосування заходів до забезпечення позову є гарантією реального виконання рішення суду.

Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи роз'яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд зазначає, що при розгляді заяв про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті. До предмету дослідження на цій стадії входить лише питання про те, чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання судового рішення. Забезпечення позову, як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи може застосовуватись, як за основним, так і за зустрічним позовом на будь-якій стадії процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, вжиття таких заходів - є правом господарського суду. Застосовуючи заходи забезпечення позову, суд діє за внутрішнім переконанням на підставі та у відповідності з вимогами чинного законодавства. При цьому розділ Х ГПК України не містить чіткого переліку спорів або обставин, за яких вживаються заходи до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

За загальним правилом умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтована вірогідність утруднення або неможливості виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення виконання судового рішення.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, в силу вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу повинна довести його необхідність та адекватність.

Із врахуванням доводів позову та наданих суду доказів, суд дійшов висновку, що між конкретними заходами до забезпечення позову, про які просить позивач, і предметом позовної вимоги наявний прямий зв'язок, оскільки застосування запропонованих позивачем заходів до забезпечення позову про визнання незаконними та скасування розпоряджень райдержадміністрації призведе до відновлення права позивача, як орендаря, на безперешкодне користування орендованими земельними ділянками. За таких обставин, запропоновані позивачем заходи забезпечення позову є розумними, обґрунтованими, адекватними та забезпечать збалансованість інтересів сторін спору, а також інших учасників судового процесу.

Договори оренди земельних паїв, які знаходяться в користуванні ТОВ ДСП "БВ" не визнані недійсними або нікчемними в судовому порядку. До позивача не надходило жодної пропозиції та повідомлень від орендодавців. Таким чином, будь-які дії відповідача та третіх осіб відносно земель сільськогосподарського призначення, що належать позивачу на праві оренди, суттєво обмежують та порушують право позивача, як законного орендаря, у здійсненні свого права користування та розпорядження орендованими земельними частками.

Суд також враховує, що Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції" № 475/97- ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно із ст. 1 Першого протоколу Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд враховує, що відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011р., виносячи ухвалу про заборону вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти.

Крім того, суд, враховуючи вимоги щодо адекватності заходів забезпечення позову, вважає доцільним обмежитись забороною відповідачу та іншим особам лише перешкоджати позивачу здійснювати користування спірними земельними частками. Суд наголошує, що саме за такого обсягу заходів забезпечення позову буде досягнута їх процесуальна мета й збережено поточний стан у правовідносинах сторін до вирішення судом спору між ними по суті.

Господарський суд, за змістом ст. 43 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Дослідивши підстави, викладені в заяві про забезпечення позову в її обґрунтування, та додані до позовної заяви матеріали, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову.

Суд роз'ясняє, що відповідно до статті 68 Господарського процесуального кодексу України, питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справ, із зазначенням про це вирішенні чи ухвалі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 65, 66, 67 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Дослідного сільськогосподарського підприємства "БВ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю про вжиття заходів до забезпечення позову - задовольнити.

З метою забезпечення позову:

- заборонити Близнюківській районній державній адміністрації (), а також будь-яким третім особам здійснювати будь-які дії відносно земель сільськогосподарського призначення, які належать ДСП "БВ" ТОВ на праві оренди, що розташовані на території Алісівської сільської ради Близнюківського району Харківської області на полях № 20, 24, 25, частина поля № 22, прилягаюча до поля № 25-244,83 га. відповідно плану контурної зйомки (кадастрових робіт) ДП "Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (заїжджати технікою, заходити, обробляти та будь-які інші дії), за винятком Дослідного сільськогосподарського підприємства "БВ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю ().

Ухвала набирає чинності 29.04.2016р., підлягає негайному виконанню та є виконавчим документом, згідно Закону України "Про виконавче провадження".

Строк пред`явлення ухвали до виконання - один рік до - 30.04.2017 р.

Стягувачем за даною ухвалою є Дослідне сільськогосподарське підприємство "БВ" у формі товариства (юридична адреса: 61117, АДРЕСА_1; поштова адреса: 61003, м.Харків, вул.Квітки-Основ'яненка, 7; ).

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1