ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.04.16р. Справа № 904/1288/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Електроналадка" (м. Донецьк)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма АЕК" (м. Дніпропетровськ)

про стягнення заборгованості за договором субпідряду № 26.10.12ПН від 26.10.2012 у загальному розмірі 232 363 грн. 20 коп. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 27.04.2016)

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність № 32/12 від 09.12.2015)

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (довіреністю від 08.04.2016)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Електроналадка" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій, на момент звернення з нею до суду, просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма АЕК" (далі - відповідач) заборгованість за договором субпідряду № 26.10.12ПН від 26.10.2012 у загальному розмірі 245 918 грн. 41 коп.

Ціна позову на момент звернення з ним до суду складалася з наступних сум:

- 129 273 грн. 85 коп. основний борг;

- 105 073 грн. 66 коп. інфляційні втрати;

- 11 570 грн. 90 коп. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором субпідряду № 26.10.12ПН від 26.10.2012 в частині повної та своєчасної оплати виконаних позивачем пусконалагоджувальних робіт, що були прийняті відповідачем відповідно до акту приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2012 року, але не оплачені позивачу у встановленому договором порядку та розмірі, та, відповідно, наявністю боргу у сумі 129 273 грн. 85 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просив стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з березня 2013 року по лютий 2016 року у сумі 105 073 грн. 66 коп. та 3% річних за період прострочення з 24.02.2013 по 17.02.2016 у сумі 11 570 грн. 90 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 21.03.2016.

Від позивача надійшов лист (вх.суду 15256/16 від 14.03.2016), з яким він, на виконання вимог ухвали суду від 01.03.2016, долучає витребувані судом документи.

Від відповідача надійшла заява (вх.суду 16517/16 від 17.03.2016), в якій він просить суд розгляд справи відкласти, у зв'язку з перебуванням його представника у відрядженні.

Від позивача надійшов лист (вх.суду 17017/16 від 21.03.2016), яким він просить суд долучити до матеріалів справи акт за грудень 2012 року.

Від позивача надійшов лист (вх.суду 17018/16 від 21.03.2016), в якому він повідомляє про виконання ним вимог ухвали суду.

У судове засідання 21.03.2016 з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 21.03.2016 не з'явився, при цьому, судом враховано, що від відповідача наявна в матеріалах справи заява про відкладення розгляду справи, яка була задоволена судом.

Враховуючи викладене, ухвалою суду від 21.03.2016 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 11.04.2016, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування додаткових документів по справі.

Від позивача надійшло клопотання (вх.суду 21861/16 від 11.04.2016), в якому він просить суд продовжити строк розгляду спору, у зв'язку з необхідністю надання йому часу для долучення до матеріалів справи додаткових доказів в обґрунтування своєї правової позиції. Також від позивача надійшло клопотання (вх.суду 21863/16 від 11.04.2016), в якому він просить суд відкласти розгляд справи, у зв'язку з тими ж обставинами.

Від позивача надійшов лист (вх.суду 21865/16 від 11.04.2016), в якому він просить суд долучити до матеріалів справи проектно-кошторисну документацію по спірному договору.

Від відповідача надійшов відзив на позов (вх.суду 21896/16 від 11.04.2016), в якому він проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на таке:

- позивачем порушені зобов'язання, визначені умовами договору, та не надано відповідачу рахунок-фактуру;

- у відповідача відсутній двосторонній підписаний акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2012 року, у зв'язку з чим у нього не утворились фінансові зобов'язання перед позивачем в бухгалтерському обліку;

- передумовою остаточного розрахунку, у відповідності до умов пункту 4.4. договору, є підписання сторонами акту робочої комісії, який на даний час не складений та не підписаний. Отже, у відзиві на позов відповідач вказує про те, що у нього не виникло зобов'язання щодо оплати виконаних позивачем робіт, а отже, права позивача не є порушеними.

Судове засідання, призначене на 11.04.2016, не відбулося, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді, про що сторін було повідомлено листом від 11.04.2016. У вказаному листі також було вказано, що про дату та час наступного судового засідання учасників судового процесу буде проінформовано після усунення вищезазначених обставин.

Ухвалою суду від 13.04.2016 справу було призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.04.2016.

Додатково сторін було повідомлено про дату, час та місце судового засідання, а також вимоги ухвали суду від 13.04.2016, телефонограмами, які були отримані представниками позивача та відповідача 13.04.2016 (а.с.77-78).

Від позивача надійшли пояснення (вх.суду 24785/16 від 20.04.2016), в яких він зазначає, що рахунок-фактура неодноразово передавався відповідачу, в тому числі і направлявся поштою разом з листом № 01/26 від 15.01.2016, крім того, позивач не отримував жодного звернення відповідача щодо необхідності надання вказаного рахунку. Позивач вважає посилання відповідача на відсутність у нього оригіналу акту приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2012 року безпідставним, оскільки суду було надано для огляду оригінал вказаного акту, який підписаний та скріплений печатками як позивача так і відповідача, копія вказаного акту наявна в матеріалах справи. З приводу відсутності акту робочої комісії, позивач вказав, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою оформлення вказаного акту, а також направляв його для підписання, але відповідач ухилився від його підписання.

У судове засідання 20.04.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 20.04.2016 виклав та обґрунтував позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Також було наголошено на наявності обставин, про які вказано позивачем у поясненнях. Вимоги ухвали суду також були виконані позивачем.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.04.2016 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, викладені ним у відзиві на позовну заяву.

Судом було зауважено, що для правильного вирішення спору існує необхідність у витребуванні у сторін додаткових доказів.

У судовому засіданні 20.04.2016 у відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 26.04.2016.

Від позивача надійшли пояснення (вх.суду 26212/16 від 26.04.2016), в яких він наголошує на тому, що в матеріалах справи наявні належні докази отримання рахунку відповідачем 22.02.2016, крім того, позивач ще раз звертає увагу суду на відсутність звернення відповідача щодо необхідності надання йому вказаного рахунку.

Від відповідача надійшли пояснення (вх.суду 26214/16 від 26.04.2016), в яких він наголошує на тому, що акт робочої комісії був ним отриманий лише у квітні 2016 року, отже строк оплати робіт не настав.

У судове засідання 26.04.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні представниками позивача та відповідача було викладено зміст долучених ними до матеріалів справи пояснень.

У судовому засіданні 26.04.2016 у відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 27.04.2016.

Вказане свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду, подання заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Від позивача надійшла заява про уточнення (зменшення) позовних вимог (вх.суду 26606/16 від 27.04.2016), в якій він, користуючись правом, наданим йому статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором субпідряду № 26.10.12ПН від 26.10.2012 у загальному розмірі 232 363 грн. 20 коп., яка складається з наступних сум:

- 122 610 грн. 25 коп. основний борг;

- 98 768 грн. 42 коп. інфляційні втрати;

- 10 984 грн. 53 коп. 3% річних.

Дослідивши подану позивачем заяву, суд відзначив, що, фактично, позивач зменшив заявлену до стягнення основну заборгованість, у зв'язку з виключенням із неї позовних вимог щодо стягнення 5% вартості виконаних робіт, відповідно, здійснивши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних на нову суму основного боргу, внаслідок чого ціна позову зменшилась.

Так, у судовому засіданні 27.04.2016 вказана заява була вручена представнику відповідача, крім того, викладені в ній обставини були зрозумілі представнику відповідача та не потребували додаткового вивчення та, відповідно, відкладення розгляду справи. Про що було наголошено представником відповідача у судовому засіданні.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Вказана заява підписана уповноваженою особою - представником, якому відповідно до довіреності № 32/12 від 09.12.2015 надане таке процесуальне право.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подана позивачем заява про зменшення розміру позовних вимог подана у відповідності до процесуальних вимог в цій частині.

В цей же час, згідно з частиною 3 статті 55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач.

Враховуючи, що зменшення позовних вимог є правом позивача, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, ці дії не суперечать законодавству та не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, та, враховуючи, що ціна позову фактично зменшилась, суд приймає вказану заяву позивача.

Отже, у разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову 232 363 грн. 20 коп., виходячи з якої й вирішується спір.

У судове засідання 27.04.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 27.04.2016 виклав та обґрунтував позовні вимоги, з урахуванням їх зменшення, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, викладені ним у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а також представниками позивача та відповідача у судовому засіданні 27.04.2016 наголошено на тому, що ними долучені до матеріалів справи всі докази, необхідні для правильного вирішення спору.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 26.10.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма АЕК" (далі - підрядник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Електроналадка" (далі - субпідрядник, позивач) було укладено договір субпідряду № 26.10.12 (далі договір, а.с.10-15), відповідно до пункту 1.1. якого субпідрядник зобов'язується на свій ризик, своїми силами у відповідності до умов договору виконати пусконалагоджувальні роботи по технічному переоснащенню ОРУ 150кВ ПС 150/35/6 кВ "Західно-Донбаська" відповідно до технічного завдання (додаток № 4) з наладки та випробування високовольтного обладнання (далі - об'єкт). Підрядник зобов'язується прийняти та своєчасно оплатити виконані субпідрядником роботи (пункт 1.2. договору).

У пункті 12.1. договору сторони визначили, що договір вступає в силу в день його підписання обома сторонами а діє до повного виконання сторонами зобов'язань по договору.

Доказів зміни, розірвання або визнання недійсним вказаного договору сторонами суду не надано.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п'ятої Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (частина 1 статті 843 Цивільного кодексу України).

Так, у розділі 2 договору сторони визначили суму договору, зокрема:

- вартість субпідрядних робіт, що виконуються за договором, визначається у розрахунку договірної ціни (додаток № 1), яка є невід'ємною частиною договору, складеному на підставі локального кошторису (додаток № 2), який є невід'ємною частиною договору, що містить перелік та об'єми робіт, та складає 112 249 грн. 00 коп., крім того ПДВ 20% складає 22 449 грн. 80 коп., всього з ПДВ складає 134 698 грн. 80 коп. (пункт 2.1. договору);

- вартість робіт є остаточною та може бути змінена тільки за взаємною згодою сторін, шляхом оформлення відповідної додаткової угоди до договору (пункт 2.2. договору).

Відповідно до пункту 5.1. договору строк виконання робіт - до 20.12.2012 включно.

При цьому, стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Так, у пункті 7.2. договору сторони визначили, що приймання завершених субпідрядником робіт здійснюється сторонами шляхом підписання акта приймання виконаних субпідрядних робіт, довідки про вартість виконаних субпідрядних робіт за останній місяць виконання робіт у відповідності до календарного графіка проведення робіт.

На виконання умов договору в грудні 2012 року позивачем були виконані пусконалагоджувальні роботи на суму 133 272 грн. 01 коп., що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за грудень 2012 року, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт (та витрати) форми КБ-3 за цей же період, які наявні в матеріалах справи (а.с.16-20).

При цьому, акт приймання виконаних будівельних робіт підписаний відповідачем без зауважень.

Так, у розділі 4 договору сторони визначили умови щодо розрахунків між сторонами, а саме:

- підрядник здійснює оплату виконаних робіт шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок субпідрядника протягом 60 календарних днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін актів приймання виконаних робіт (форми КБ-2в), довідок про вартість виконаних робіт та витрат (форма КБ-3) та отримання підрядником від субпідрядника рахунку-фактури, в розмірі 95% вартості виконаних субпідрядником та прийнятих підрядником робіт (пункт 4.3. договору).

Так, у строки, визначені пунктом 4.3. договору, оплата 95% вартості виконаних позивачем пусконалагоджувальних робіт здійснена відповідачем не була, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 126 608 грн. 41 коп.

При цьому, звертаючись із позовом, позивач врахував, що у пункті 4.9. договору сторони погодили, що за організаційно-технічні послуги, необхідні для виконання робіт субпідрядником, останній оплачує підряднику 3% від вартості таких робіт, без врахування вартості матеріалів.

Так, позивач зменшив заявлений до стягнення основний борг (95% вартості робіт - це 126 608 грн. 41 коп.) на вартість організаційно-технічних послуг (3% від вартості робіт - це 3 998 грн. 16 коп.).

Отже, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо своєчасної оплати 95% вартості виконаних робіт, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у сумі 122 610 грн. 25 коп., що і є причиною спору.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із наступного.

Судом встановлено, що роботи виконані за актом приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за грудень 2012 року у повній мірі відповідають роботам, що визначені умовами договору, та за обсягом та вартістю узгоджуються із проектно-кошторисною документацією, яка була оглянута у судовому засіданні 21.03.2016.

Отже, позивач виконав роботи, а відповідач їх прийняв у спірний період на загальну суму 133 272 грн. 01 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи актом приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за грудень 2012 року, який підписаний та скріплений печатками позивача та відповідача.

Доказів наявності претензій відповідача по строкам, обсягам та якості виконаних робіт до матеріалів справи сторонами не додано, будь-яких відомостей з цього приводу протягом розгляду справи не повідомлено.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем його обов'язки в частині виконання робіт, обумовлених договором, були виконані належним чином.

При цьому, суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо відсутності у нього оригіналу вказаного акту, оскільки на вимогу суду оригінал акту було надано позивачем для огляду у судовому засіданні, судом було звірено його відповідність наявній в матеріалах справи копії та встановлено, що акт містить підписи та печатки як позивача так і відповідача.

Відповідно до статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Як було зазначено вище у пункті 4.3. договору сторони визначили, що підрядник здійснює оплату виконаних робіт протягом 60 календарних днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін актів приймання виконаних робіт (форми КБ-2в), довідок про вартість виконаних робіт та витрат (форма КБ-3) та отримання підрядником від субпідрядника рахунку-фактури, в розмірі 95% вартості виконаних субпідрядником та прийнятих підрядником робіт.

З приводу заперечень відповідача щодо відсутності у нього рахунку-фактури суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відсутність рахунків не спростовує наявності у замовника обов'язку з оплати виконаної роботи, який у розумінні статті 854 Цивільного кодексу України виникає на підставі самого факту її остаточної здачі (прийняття відповідачем).

Вказана правова позиція викладена також в Постанові Вищого господарського суду України від 18.06.2013 по справі № 923/38/13-г.

При цьому, проаналізувавши умови договору та належно оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а, отже, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку оплатити виконані роботи (Постанова Верховного Суду України від 29.09.2009 по справі № 37/405).

Враховуючи вказане, з огляду на положення пункту 4.3. договору, строк оплати 95% вартості виконаних позивачем підрядних робіт на суму 122 610 грн. 25 коп. є таким, що настав 22.02.2013. При цьому, відповідач, в порушення умов договору та вимог чинного законодавства, 95% вартості виконаних позивачем в спірний період робіт, не оплатив.

Слід зазначити, що наявність вказаної заборгованості відповідачем не заперечується. При цьому, відповідач помилково вважає, що строк її оплати не настав.

Також слід зазначити, що відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 33 та статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Станом на день розгляду справи, доказів оплати 95% вартості виконаних позивачем робіт суду не надано.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить також з наступного

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором у відповідача перед позивачем в сумі 122 610 грн. 25 коп. належним чином доведений, документально підтверджений, а отже, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 122 610 грн. 25 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім цього суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати 95% вартості виконаних позивачем робіт у строки, визначені умовами договору, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були заявлені до стягнення інфляційні втрати за період з березня 2013 року по лютий 2016 року у сумі 98 768 грн. 42 коп. та 3% річних за період прострочення з 23.02.2013 по 17.02.2016 у сумі 10 984 грн. 53 коп.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, що доданий позивачем до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 27.04.2016, судом встановлено, що він відповідає умовам договору, вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, отже, визнається судом обґрунтованим.

Враховуючи вказане, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 98 768 грн. 42 коп. та 3% річних в сумі 10 984 грн. 53 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на все вищенаведене, заявлені позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат по справі суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 1 378 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1 378 грн. 00 коп.) та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат (206 700 грн. 00 коп.).

Ціна позову на момент звернення з ним до суду становила 245 918 грн. 41 коп., отже, сума судового збору за подання даного позову мала складати 3 688 грн. 78 коп. (1,5 відсотка ціни позову). Після прийняття заяви про зменшення розміру позовних вимог від 27.04.2016 ціна позову стала складати 232 363 грн. 20 коп., отже, сума судового збору за подання даного позову мала складати 3 485 грн. 45 коп. (1,5 відсотка ціни позову).

При цьому, відповідно до платіжного доручення № НОМЕР_1 від 19.02.2016 позивачем було сплачено 3 688 грн. 80 коп. судового збору.

Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне в порядку визначеному частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" повернути позивачу суму надмірно сплаченого ним судового збору у розмірі 203 грн. 35 коп. (3 688,80 - 3 485,45).

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 3 167 грн. 56 коп. покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма АЕК" (49127, м.Дніпропетровськ, вулиця 20-річчя ПеремогиАДРЕСА_1; ідентифікаційний код 34683300) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Електроналадка" (83001, м. Донецьк, бульвар Шевченка, будинок 11; ідентифікаційний код 31386990) 122 610 грн. 25 коп. основного боргу, 98 768 грн. 42 коп. - інфляційних втрат, 10 984 грн. 53 коп. - 3% річних, 3 485 грн. 45 коп. витрат по сплаті судового збору.

В порядку, передбаченому частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Електроналадка" (83001, м. Донецьк, бульвар Шевченка, будинок 11; ідентифікаційний код 31386990) надмірно сплачений судовий збір у сумі 203 грн. 35 коп., сплачений згідно з платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 19.02.2016, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_3