ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2016р. Справа№ 914/582/16

За позовом: Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич, Львівська області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Книгарня-Каменяр", м. Дрогобич, Львівська область

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1, м. Львів.

про витребування нерухомого майна з незаконного володіння.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Сало О.А.

Представники:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився.

Від третьої особи: ОСОБА_2 - представник за договором про надання правової допомоги № 04/03/16 від 04.03.2016 року.

На розгляд господарського суду Львівської області Дрогобицькою міською радою подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Книгарня - Каменяр" про витребування нерухомого майна з незаконного володіння.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 04.03.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 28.03.2016р., вирішення питання про забезпечення позову відкладено до розгляду справи в судовому засіданні та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_1.

У судовому засіданні встановлено, що допущено помилку і третя особа залучається на стороні відповідача.

З підстав зазначених в ухвалі суду від 28.03.2016р. розгляд справи відкладено на 05.04.2016р. та у задоволенні зави про забезпечення позову відмовлено.

04.04.2016р. відповідачем подано клопотання (вх.№ 14557/16) про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснюється фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

05.04.2016р. позивачем подано клопотання (вх.№ 1933/16 ) про зупинення провадження у справі № 914/582/16 до розгляду пов'язаною з нею іншої справи № 914/2602/14.

З підстав зазначених в ухвалі суду від 05.04.2016р. розгляд справи відкладено на 25.04.2016р. та розгляд питання про зупинення провадження у справі відкладено до наступного судового засідання.

В судовому засіданні 25.04.2016р. з метою повного та всебічного дослідження всіх обставин справи оголошено перерву до 05.05.2016р.

Також, ухвалою суду від 25.04.2016р. відмовлено у задоволенні клопотання позивача (вх. № 1933/16 від 05.04.2016р.) про зупинення провадження у справі № 914/582/16 до розгляду іншої справи № 914/2602/14.

29.04.2016р. відповідачем подано заперечення на клопотання позивача про залишення позовної заяви без розгляду.

05.05.2016р. позивачем подано клопотання (вх.№ 19113/16) про залишення позову без розгляду.

В судове засідання 05.05.2016р. позивач явку повноважного представника не забезпечив, про причини не явки суд не повідомив. Однак, подав клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки позивач не може надати докази вартості майна на момент подання позову, і що для цього потрібен тривалий час.

В судове засідання 05.05.2016р. відповідач явку повноважного представника не забезпечив, про причини не явки суд не повідомив.

29.04.216р. подав заперечення на клопотання позивача про залишення позовної заяви, в якому просить в задоволенні клопотання позивача про залишення позову без розгляду відмовити. Подав докази вартості майна, а саме висновок про вартість майна від 31.07.2015р. та зазначив, що вартість майна, визначена в п.1.3. Іпотечного договору від 18.08.2015р.

Висновок про вартість майна, що є предметом даного спору здійснено суб'єктом оціночної діяльності приватним підприємством «Інвестиційно-Експертний Центр» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 17355 від 26.12.2014р.).

В судовому засіданні 05.05.216р. представник третьої особи проти залишення позову без розгляду заперечує, просить позов розглядати за наявними в ній доказами.

Ознайомившись з підставами залишення позову без розгляду, запереченнями проти залишення позову без розгляду, суд вирішив відмовити його задоволенні виходячи з такого.

Стаття 81 ГПК України передбачає перелік підстав для залишення позову без розгляду. Зокрема, п.5 цієї статті зазначено, як підставу, не подання позивачем без поважних причин витребуваних судом матеріалів, необхідних для вирішення спору. На вимогу суду необхідні матеріали були подані і дослідженні в судовому засіданні. Щодо вартості спірного майна, відповідний висновок наданий суду представником відповідача.

Суд наголошує, що ст. 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, та з врахуванням подана відповідачем вартості майна, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України - за наявними у ній матеріалами. Крім цього, суд обмежений строками розгляду справи, встановленими у ст..69 ГПК України.

У судовому засіданні 05.05.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Судом встановлено таке.

Рішенням господарського суду Львівської області від 29.04.2013 в позові ТОВ "Книгарня "Каменяр" до Управління комунальних ресурсів виконавчих органів Дрогобицької міської ради та Дрогобицької міської ради про, враховуючи уточнення, визнання недійсним рішення Дрогобицької міської ради №389 від 02.12.2011 "Про розгляд протесту Дрогобицького міжрайонного прокурора", рішення Дрогобицької міської ради № 498 від 27.01.2012 "Про затвердження програми приватизації комунального майна Дрогобицької міської ради на 2012 рік" в частині п.195 Переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації у 2012 році; визнати укладеним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу між ТОВ "Книгарня "Каменяр" та Управлінням комунальних ресурсів виконавчих органів Дрогобицької міської ради Львівської області з моменту набрання законної сили рішенням суду у даній справі в редакції, запропонованій позивачем відмовлено. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.10.2013 рішення місцевого господарського суду скасовано, прийнято нове рішення, визнано недійсним рішення Дрогобицької міської ради №389 від 02.12.2011, рішення Дрогобицької міської ради №498 від 27.01.2012 в частині п.195 Переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації у 2012 році; визнано договір купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу між ТОВ "Книгарня "Каменяр" та Управлінням комунальних ресурсів виконавчих органів Дрогобицької міської ради Львівської області укладеним з 10.06.2010 в редакції, запропонованій позивачем.

Перший заступник прокурора Львівської області звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційною інстанцією норм матеріального та процесуального права, просить постанову апеляційного господарського суду скасувати, рішення місцевого господарського суду залишити в силі, зокрема, зазначає, що суд не врахував, що за Методикою оцінки майна висновок про оцінку діє протягом шести місяців від дня його затвердження органом місцевого самоврядування. Оцінку вказаного нежитлового приміщення затверджено рішенням Дрогобицької міської ради 10.06.2010 і станом на час прийняття оскаржуваної постанови на 03.10.2013 є недійсною, сторонами не погоджено всі істотні умови договору. Законом України "Про посилення захисту майна редакцій засобів масової інформації, видавництв, книгарень, підприємств книгорозповсюдження, творчих спілок" встановлено заборону не лише укладати, а й виконувати договори купівлі-продажу.

Дрогобицька міська рада також не погоджується з постановою апеляційного господарського суду та звернулася до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін. Міська рада зазначає, зокрема, що позивач не надсилав Управлінню комунальних ресурсів проект договору купівлі-продажу, а тому сторонами не погоджено всіх істотних умов договору. Крім того, міська рада була зобов'язана законом виключити спірне нежитлове приміщення з переліку об'єктів, що підлягають приватизації.

З касаційною скаргою також звернулося Управління комунальних ресурсів виконавчих органів Дрогобицької міської ради, в якій просить скасувати постанову апеляційного господарського суду, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі. Скаржник вказує, що апеляційною інстанцією неправильно застосовано ст.1 Закону України "Про посилення захисту майна редакцій засобів масової інформації, видавництв, книгарень, підприємств книгорозповсюдження, творчих спілок". Суд не врахував, що Комунальне підприємство "Книгарня "Каменяр" засноване Дрогобицькою міською радою і нежитлове приміщення надано йому в користування для виконання статутних завдань. Вилучення у підприємства нежитлового приміщення призведе до ліквідації даного підприємства.

Постановою Вищого господарського суду України від 20 травня 2014 року у справі №5015/1403/12 касаційні скарги першого заступника прокурора Львівської області, Дрогобицької міської ради та Управління комунальних ресурсів виконавчих органів Дрогобицької міської ради залишено без задоволення. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.10.2013 у справі №5015/1403/12 залишити без змін.

Отже, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03 жовтня 2013 року у справі 5015/1403/12 визнано договір купівлі - продажу нежитлового приміщення шляхом викупу між ТОВ "Книгарня "Каменяр" та Управлінням комунальних ресурсів виконавчих органів Дрогобицької міської ради Львівської області укладеним з 10.06.2010 р. в редакції, запропонованій позивачем.

В подальшому Дрогобицький міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Управління комунальних ресурсів виконавчих органів Дрогобицької міської ради звернувся до господарського суду з позовом до ТОВ "Книгарня "Каменяр" про розірвання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та повернення майна у комунальну власність територіальної громади міста Дрогобич.

Рішенням господарського суду Львівської області від 17.11.2014, залишеним без зміни постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.02.2015, по справі № 914/2602/14 , у задоволені позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.08.2015р. рішення господарського суду Львівської області від 17.11.2014 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.02.2015 у справі №914/2602/14 скасовано. Позовні вимоги задоволено. Розірвано Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 237,7 кв.м. у м. Дрогобич по вул. Мазепи, 14, укладений між Управлінням комунальних ресурсів виконавчих органів Дрогобицької міської ради та ТОВ "Книгарня "Каменяр". Зобов'язано ТОВ "Книгарня "Каменяр" повернути у комунальну власність територіальної громади міста Дрогобич нежитлове приміщення, загальною площею 237,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: місто Дрогобич, вул. Мазепи, 14.

Однак 22.01.2016 від ТОВ "Книгарня "Каменяр" надійшла заява про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 04.08.2015 у справі №914/2602/14 за нововиявленими обставинами, в якій заявник просить скасувати постанову Вищого господарського суду України від 04.08.2015, а рішення господарського суду Львівської області від 17.11.2014 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.02.2015 залишити без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 24 березня 2016 року у справі 914/2602/14 постанову Вищого господарського суду України від 04.08.2015, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.02.2015 та рішення господарського суду Львівської області від 17.11.2014 у справі №914/2602/14 скасовано та справу направлено до господарського суду Львівської області на новий розгляд.

Позивач - Дрогобицька міська рада звернулася до суду з позовом до ТзОВ «Книгарня - Каменяр» про витребування нерухомого майна, а саме нежитлового припіщення по вул. Мазепи, 14 у м. Дрогобичі, загальною площею 237,7 кв.м. з незаконного володіння.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 386 ЦК України, якою визначено засади захисту права власності, передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі статтею 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частини 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відтак, у разі відчуження майна за відплатним договором особою, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно у добросовісного набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, поза його волею. Наявність у діях власника майна волевиявлення на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. При цьому, під час розгляду вимог про витребування майна у добросовісного набувача мають бути враховані всі умови, передбачені статтею 388 ЦК України.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 06.12.2010 року у справі №3-13гс10.

Отже, вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, це позов власника, що не володіє майном, до особи - не власника, що володіє майном про витребування і повернення майна. Позивач повинен довести факт існування права власності. Незаконне володіння - це володіння без відповідної правової підстави.

Предметом позову є вимога Дрогобицької міської ради до ТзОВ «Книгарня - Каменяр» про витребування нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення по вул. Мазепи, 14 у м. Дрогобичі, загальною площею 237,7 кв.м. з незаконного володіння.

Доказів належності спірного майна на праві власності за позивачем суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи на час розгляду справи власником нежитлового приміщення є ТзОВ «Книгарня - Каменяр», яка набула право власності на підставі договору від 10.06.2010 року, який визнаний укладеним постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.10.2013 року у справі №5015/1403/12.

Належних та допустимих доказів визнання договору недійсним, розірваним, визнання права власності за іншою особою позивачем суду не надано.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи зі змісту всього наведеного вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покласти на позивача.

При цьому, суд зазначає таке.

Сплата судового збору здійснюється в порядку і розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір» (надалі - Закон).

Відповідно до підпункту 1 та підпункту 2 пункту 2 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» на момент подання позовної заяви до суду, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат та позовної заяви немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п. 2.2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача.

Отже, сплата судового збору за вимогу про витребування майна, підлягає як з спору майнового характеру, з урахуванням вартості спірного майна.

Відповідно до п. 2.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли визначена (встановлена) позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, господарський суд з урахуванням припису абзацу першого частини другої статті 6 Закону і частин першої - четвертої статті 49 ГПК попередньо визначає розмір судового збору, виходячи з ціни позову, вказаної позивачем, а за результатами вирішення спору або достягує недоплачену суму судового збору з належної сторони, або повертає суму переплати цього збору.

Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже й суми судового збору здійснюється господарським судом на підставі поданих учасниками судового процесу доказів.

Вартість нежитлового приміщення обліковується за ринковою ціною з ПДВ, згідно з висновком про вартість майна.

Відповідно до абз. 1 п. 9 Інструкції з бухгалтерського обліку податку на додану вартість, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 01.07.1997 р. № 141, сума ПДВ, яка справляється під час придбання сировини, матеріалів і товарів, основних засобів і нематеріальних активів, під час отримання виконаних робіт і послуг, які не призначаються для їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника ПДВ, зараховується до первісної вартості виробничих запасів, товарів, основних засобів і нематеріальних активів, до витрат діяльності в кореспонденції з кредитом рахунків обліку зобов'язань.

Враховуючи наведене вище та висновок про вартість майна, проведений суб'єктом оціночної діяльності Приватним підприємством «Інвестиційно-Експертний Центр» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 17355 від 26.12.2014р.) станом на 31.07.2015р. ринкова вартість об'єкта з ПДВ складає 1 714 149,60 грн. (без ПДВ 1 428 458, 00 грн.).

Отже суд приходить до висновку, стягнути з позивача суму недоплачену суму судового збору в розмірі 14 678,58 грн. (вартість мана 1 714 149,60 з ПДВ *1,5% = 25 712,24 грн. - 11 033,66 грн.) в дохід Державного бюджету.

Також представником відповідача та третьої особи подано клопотання про стягнення судових витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката.

Відповідно до приписів ст.44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до ст.ст. 1, 15, 26 вказаного Закону, адвокатське об'єднання є юридичною особою, створеною шляхом об'єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

Стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське об'єднання. Від імені адвокатського об'єднання договір про надання правової допомоги підписується учасником адвокатського об'єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об'єднання.

Відповідно до ст. 30 даного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Окрім цього, суд звертає увагу на наступне.

Згідно п.6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 р. № 7, витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

З огляду на вищевикладене, необхідно зазначити, що в матеріалах справи є наявний договір про надання правової допомоги №04/03/16 від 04.03.2016р., укладений між Адвокатським об'єднанням «Ордер» та ТзОВ «Книгарня - Каменяр» (відповідач). Згідно з п.4.1. цього Договору сторони домовилися, що за послуги, що надаються Адвокатським об'єднанням у відповідності із умовами даного договору, клієнт сплачує Адвокатському об'єднанню гонорар. Гонорар становить 999 грн. за 1 годину.

В матеріалах справи є наявний акт виконаних робіт №1 щодо надання правої допомоги від 18.04.2016р., підписаний сторонами та скріплений печатками на суму 40 000,00 грн., квитанція №31 від 21.04.2016р. про сплату наданих послуг на суму 40 000,00грн., також копії свідоцтв про право на заняття адвокатською діяльністю адвокатів, які надавали правову допомогу у справі № 914/582/16р. та ордер серії ЛВ №072304 представництво інтересів адвокатом Лазором А.О.

Оскільки, сторонами в акті виконаних робіт №1 від 18.04.2016р. не зазначено, зокрема кількості годин представництва інтересів замовника в суді першої інстанції, а договором про надання правової допомоги порядок обчислення гонорару встановлено погодинний, суд здійснивши, перерахунок кількості годин представництва клієнта (відповідача) в суді першої інстанції, з врахуванням часу протоколів судових засідань, які здійснюються з допомогою звукозаписувального технічного засобу, прийшов до висновку, про задоволення стягнення судових витрат у сумі 23 976,00 грн. за надання правої допомоги ТзОВ «Книгарня - Каменяр».

Крім цього, в матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги №04/03/16 від 04.03.2016р., укладений між Адвокатським об'єднанням «Ордер» та ОСОБА_1 (третя особа). Згідно з п.4.1. цього Договору сторони домовилися, що за послуги, що надаються Адвокатським об'єднанням у відповідності із умовами даного договору, клієнт сплачує Адвокатському об'єднанню гонорар. Гонорар становить 999 грн. за 1 годину.

В матеріалах справи є наявний акт виконаних робіт №1 щодо надання правої допомоги від 15.04.2016р., підписаний сторонами та скріплений печатками на суму 10 000,00 грн., квитанція №112 від 22.04.2016р. про сплату наданих послуг на суму 10 000,00грн., також копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1742,

Оскільки, сторонами в акті виконаних робіт №1 від 15.04.2016р. не зазначено, зокрема кількості годин представництва інтересів замовника в суді першої інстанції, а договором про надання правової допомоги порядок обчислення гонорару встановлено погодинний, суд здійснивши, перерахунок кількості годин представництва клієнта (третьої особи) в суді першої інстанції, з врахуванням часу протоколів судових засідань, які здійснюються з допомогою звукозаписувального технічного засобу, прийшов до висновку, про задоволення стягнення судових витрат у сумі 4 495,50 грн. за надання правої допомоги ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 35, 43, 44,48, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Стягнути з Дрогобицької міської ради (82100, Львівська область, м.Дрогобич, пл. Ринок, 1; ідентифікаційний код 04055972) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУ ДКСУ у Личаківському районі м.Львова; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38007620; Банк отримувача: ГУ ДКСУ у Львівській області; Код банку отримувача (МФО): 825014; Рахунок отримувача: 3006; Код класифікації доходів бюджету: 22030001; Код ЄДРПОУ суду: 03499974) 14 678,58 грн. судового збору.

3. Стягнути з Дрогобицької міської ради (82100, Львівська область, м.Дрогобич, пл. Ринок, 1; ідентифікаційний код 04055972) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Книгарня-Каменяр» (82100, Львівська область, м.Дрогобич, вул. Мазепи, 14; ідентифікаційний код 39941302) 23 976,00 грн. витрат на надання правої допомоги.

4. Стягнути з Дрогобицької міської ради (82100, Львівська область, м.Дрогобич, пл. Ринок, 1; ідентифікаційний код 04055972) на користь третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) 4 495,50 грн. витрат на надання правої допомоги.

5. Накази видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 10.05.2016 року.

Суддя Коссак С.М.