ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року Справа № 15/5009/7725/11

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Демидової А.М. (доповідач у справі),
суддів:Воліка І.М., Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі"
на ухвалу та постановугосподарського суду Запорізької області від 02.12.2015 Донецького апеляційного господарського суду від 11.01.2016
у справі№ 15/5009/7725/11 господарського суду Запорізької області
за позовомДочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
доКонцерну "Міські теплові мережі"
простягнення 48 449 055,67 грн.,
за скаргоюКонцерну "Міські теплові мережі"
на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України,
за участю представників:
від позивачане з'явився
від відповідачане з'явився
від Державної виконавчої служби не з'явився

ВСТАНОВИВ:

02.10.2015 до господарського суду Запорізької області надійшла скарга від 02.10.2015 за вих. № 5149/20 Концерну "Міські теплові мережі" на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (далі - ВПВР ДВС України), у якій відповідач просив суд: визнати причину пропуску строку на оскарження постанови державного виконавця Рагімової А.Н. поважною та відновити строк на подання скарги на дії державного виконавця Рагімової А.Н. щодо оскарження постанови про стягнення виконавчого збору № ВП 32839020 від 07.03.2014; прийняти скаргу на дії державного виконавця до розгляду; визнати дії головного державного виконавця ВПВР ДВС України Рагімової А.Н. щодо винесення постанови від 07.03.2014 про стягнення з боржника виконавчого збору (виконавче провадження № 32839020) незаконними; визнати недійсною та скасувати постанову від 07.03.2014 про стягнення з боржника виконавчого збору (виконавче провадження № 32839020) з примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 24.04.2012 у справі № 15/5009/7725/11.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.12.2015 у справі № 15/5009/7725/11 (суддя Проскуряков К.В.) у задоволенні скарги від 02.10.2015 за вих. № 5149/20 Концерну "Міські теплові мережі" на дії ВПВР ДВС України відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.01.2016 (колегія суддів у складі: Будко Н.В. - головуючого, Агапова О.Л., Малашкевича С.А.) апеляційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі" на ухвалу господарського суду Запорізької області від 02.12.2015 у справі № 15/5009/7725/11 залишено без задоволення. Ухвалу господарського суду Запорізької області від 02.12.2015 у справі № 15/5009/7725/11 скасовано в частині того, що вимога про визнання дій державного виконавця незаконними не підлягає розгляду в господарському суді, оскільки підсудна адміністративному суду.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.12.2015 та постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.01.2016 у справі № 15/5009/7725/11, Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати зазначені ухвалу та постанову і винести нову ухвалу, якою задовольнити вимоги боржника по скарзі у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що оскаржувані судові акти прийняті з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 13.04.2016 колегією суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого (доповідач у справі), Воліка І.М., Шевчук С.Р. прийнято зазначену касаційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі" до касаційного провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 19.04.2016 о 10 год. 30 хв.

Учасники судового процесу, згідно з приписами ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак передбаченим законом правом на участь у розгляді скарги касаційною інстанцією не скористались.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 17.02.2012 у справі № 15/5009/7725/11 позов Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України") до Концерну "Міські теплові мережі" задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 43 558 778,06 грн. основного боргу, 1 632 760,98 грн. пені, 742 305,96 грн. втрат від інфляційних процесів, 3% річних у розмірі 882 449,70 грн., 56 460,00 грн. судового збору.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 02.04.2012 рішення господарського суду Запорізької області від 17.02.2012 у справі № 15/5009/7725/11 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.06.2012 постанову Донецького апеляційного господарського суду від 02.04.2012 у справі № 15/5009/7725/11 залишено без змін.

На виконання рішення господарського суду Запорізької області від 17.02.2012 у даній справі видано наказ від 24.04.2012.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 30.05.2012 державним виконавцем ВПВР ДВС України Рагімовою А.Н. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 32839020 з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 24.04.2012 № 15/5009/7725/11, копію якої відповідач отримав 11.06.2012, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Вказаною постановою боржнику було надано семиденний строк для добровільного виконання судового рішення та попереджено, що у випадку невиконання рішення в наданий для самостійного виконання строк його буде виконано в примусовому порядку та з боржника буде стягнуто виконавчий збір і витрати, пов'язані з проведенням виконавчих дій.

У подальшому виконавче провадження неодноразово зупинялося та відновлювалося, про що свідчать постанови ВПВР ДВС України, а саме: постанова від 06.07.2012 про зупинення виконавчого провадження № 32839020; постанова від 27.03.2013 про поновлення виконавчого провадження № 32839020; постанова від 29.07.2013 про зупинення виконавчого провадження № 32839020; постанова від 28.02.2014 про поновлення виконавчого провадження № 32839020; постанова від 27.08.2014 про зупинення виконавчого провадження № 32839020; постанова від 02.09.2015 про поновлення виконавчого провадження № 32839020.

07.03.2014 старшим державним виконавцем ВПВР ДВС України було винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до господарського суду Запорізької області зі скаргою на дії державного виконавця ВПВР ДВС України.

Статтею 1212 ГПК України визначено порядок оскарження дій чи бездіяльності органів Державної виконавчої служби.

Також, у ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" визначено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби.

Органи державної виконавчої служби здійснюють виконавче провадження в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до положень ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до господарського суду зі скаргою від 02.10.2015 за вих. № 5149/20 на дії державного виконавця ВПВР ДВС України 02.10.2015.

В обґрунтування причин пропуску строку на оскарження постанови від 07.03.2014 про стягнення виконавчого збору скаржник послався на те, що зазначена постанова на адресу боржника державним виконавцем не направлена, і фактично про неї відповідачу стало відомо лише 29.09.2015.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, постанова від 28.02.2014 про поновлення виконавчого провадження була направлена ВПВР ДВС України на адресу Концерну "Міські теплові мережі" - 05.03.2014 та постанова від 07.03.2014 про стягнення виконавчого збору - 14.03.2014 простою кореспонденцією за № 12-0-34-2136/5-129/5, про що свідчить копія витягу з Журналу реєстрації вихідної кореспонденції Відділу примусового виконання рішень (книга № 4), 2014 рік.

Відхиляючи посилання Концерну "Міські теплові мережі" на копію витягу з журналу реєстрації вхідної кореспонденції за період з березня по квітень 2014 року як на доказ отримання ним лише постанови від 28.02.2014 про поновлення виконавчого провадження, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до супровідних листів ВПВР ДВС України, згідно з якими надсилалися зазначені вище постанови, вони (листи) мають різні дати складання, а саме, 05.03.2014 і 13.03.2014, та однаковий реєстраційний № 12-0-34-2136/5-129/5, який формується відповідно до п. 30 Інструкції з діловодства у Державній виконавчій службі України, затвердженої наказом Державної виконавчої служби України № 19/2 від 18.04.2012. Відповідно до зазначеного журналу 17.03.2014 зареєстровано за № 2096 кореспонденцію, яка надійшла від ВПВР ДВС України від 05.03.2014 за вих. № 2-0-34-2136/5-129/5 та 31.03.2014 зареєстровано за № 2546 кореспонденцію щодо стягнення виконавчого збору, яка надійшла від ВПВР ДВС України від 13.03.2014 за вих. № 12-0-34-2136/5-129.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що Концерн "Міські теплові мережі" отримав постанову від 07.03.2014 про стягнення виконавчого збору - 31.03.2014.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до ВПВР ДВС України із заявою № 32839020/20 від 26.08.2014, в якій зазначив, що державним виконавцем Рагімовою А.Н. 28.02.2014 було винесено постанову про поновлення виконавчого провадження у зв'язку із закінченням терміну процедури погашення заборгованості відповідно до Закону України № 2711-IV від 23.06.2005; з платіжних вимог, датованих 31.07.2014, які були направлені на адресу банків з метою примусового стягнення залишку заборгованості за виконавчим провадженням № 32839020, Концерну "Міські теплові мережі" стало відомо про стягнення ще однієї суми - 326 397,67 грн., яка стягується відповідно до постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 07.03.2014 № 32839020. Враховуючи викладене, Концерн "Міські теплові мережі" просив направити належним чином оформлену постанову про стягнення виконавчого збору від 07.03.2014 № 32839020, оскільки на адресу боржника вказаної постанови не надходило.

З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про обізнаність Концерну "Міські теплові мережі" про винесення постанови про стягнення виконавчого збору у 2014 році, тоді як зі скаргою на дії державного виконавця ВПВР ДВС України він звернувся лише 02.10.2015.

Водночас, як встановлено місцевим господарським судом, будь-яких інших належних доказів в обґрунтування причин пропуску строку на оскарження постанови про стягнення виконавчого збору суду не надано. При цьому, пропущений строк подання скарги судом не відновлений.

Апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що боржником необґрунтовано пропущено строк на оскарження постанови від 07.03.2014 про стягнення виконавчого збору.

Водночас, з урахуванням встановлених обставин, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що державним виконавцем правомірно винесено постанову від 07.03.2014 про стягнення виконавчого збору з боржника.

У підсумку, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновків, що вимога скаржника про визнання недійсною та скасування постанови від 07.03.2014 про стягнення з боржника виконавчого збору з примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 24.04.2012 у справі № 15/5009/7725/11 не підлягає задоволенню, оскільки саме по собі порушення державним виконавцем строку направлення на адресу боржника постанови не є підставою для визнання її недійсною, при винесенні вказаної постанови державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", крім цього, боржником пропущено строк на її оскарження.

Щодо вимоги Концерну "Міські теплові мережі" про визнання дій головного державного виконавця ВПВР ДВС України Рагімової А.Н. щодо винесення постанови від 07.03.2014 про стягнення з боржника виконавчого збору незаконними, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що така вимога не підлягає розгляду в господарському суді, оскільки вона підсудна адміністративному суду.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з апеляційним господарським судом щодо помилковості вищезазначеного висновку суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

У пп. 9.1 п. 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" роз'яснено, що оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 1212 ГПК України під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів.

З огляду на викладене, висновок місцевого господарського суду про те, що зазначена вимога Концерну "Міські теплові мережі" не підлягає розгляду в господарському суді, є таким, що суперечить законодавству.

Водночас, у пп. 9.7 п. 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" роз'яснено, що встановлений у частині першій статті 1212 ГПК України десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК України може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання. Скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду, про що з посиланням на статті 53 і 1212 ГПК України судом без виклику сторін виноситься ухвала.

Не врахувавши викладеного, суди попередніх інстанцій, дійшовши висновку, що скаржником необґрунтовано пропущено строк для подання скарги, та не відновивши цей строк, безпідставно розглянули скаргу Концерну "Міські теплові мережі" на дії державного виконавця ВПВР ДВС України по суті, припустившись у зв'язку з цим неправильного застосування норми процесуального права - ч. 1 ст. 1212 ГПК України.

Відтак, оскаржувані ухвала та постанова згідно з ч. 1 ст. 11110 ГПК України підлягають скасуванню, а скарга Концерну "Міські теплові мережі" на дії державного виконавця ВПВР ДВС України - залишенню без розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111, 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі" задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.01.2016 та ухвалу господарського суду Запорізької області від 02.12.2015 у справі № 15/5009/7725/11 скасувати.

Скаргу від 02.10.2015 за вих. № 5149/20 Концерну "Міські теплові мережі" на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України залишити без розгляду.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді І.М. Волік

С.Р. Шевчук