ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2016 р.Справа № 922/1005/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання Цвірі Д.М.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповіадльністю "Торгівельно-промислова група "ВЕРШИНА", м. Дніпропетровськ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Диліжанс", м. Харків
про стягнення коштів у сумі 12474,14 гривень
за участю представників:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Торгівельно-промислова група Вершина, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Євро-Диліжанс, про стягнення 2344,40 грн. основного боргу, 9600,00 грн. штрафу, 529,74 грн. пені.

Окрім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань за договором №5-П на транспортно-експедиційні послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом.

10 травня 2016 року від позивача надійшли пояснення (14940 від 10.05.2016 р.).

Правом на участь в судовому засіданні 10.05.2016 р. сторони не скористались, про причини неявки суд не повідомили.

Втім, в попередніх судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримував в повному обсязі. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до п.5.4 договору, оплата послуг позивача здійснюється з коштів, що поступають від безпосереднього замовника, але відповідних коштів від безпосереднього замовника не надійшло. Окрім того, відповідач зазначав, що на його думку, підстав для стягнення штрафу не має, оскільки порушення норм завантаження, митного оформлення та розвантаження відбулося не з його вини, а з вини митних органів, які вирішили провести дослідження вантажу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

12 серпня 2015 року між позивачем (як перевізником) та відповідачем (як експедитором) було укладено договір №5-П на транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом (далі договір) (арк.с. 13-14).

Відповідно до п. 2.1 договору, експедитор за винагороду замовника залучає автомобільний транспорт для транспортування вантажу по визначеному маршруту.

Згідно з п. 2.2 договору, експедитор надає перевізнику заявку із зазначенням даних для виконання перевезення: маршрут, дата подання автотранспорту на завантаження, характеристики та обєм вантажу, вартість послуг транспортування, строк оплати, штрафні санкції. Заявка є невідємною частиною договору.

12 серпня 2015 року між сторонами було підписано заявку №16 від 12.08.2016 р. (арк.с.15), відповідно до умов якої вантаж (цукор в кількості 20 т.) підлягав завантаженню 13.08.2015 р. о 9.00 год., мав перевозитись автомобільним транспортом МАN AE2962EB, AE3945XP, за маршрутом: Полтавська область, Карловський район, с. Ланная, вул. Жовтнева, 5; пункт пропуску: Гоптовка-Нехотєєвка; адреса митного оформлення на території України: м. Харків, вул. Клочковська, 370; адреса митної очистки в Росії: АО «Термінал-Центр», м. Воронеж, вул. Холмиста, 64.

В заявці сторони погодили, що товар має бути поставлений в строк до 17.08.2015 р.

Позивач стверджує, що 04.09.2015 р. ним було виконано свої зобовязання за договором щодо перевезення вантажу, що підтверджує подорожнім листом №131442 (арк.с. 16) та міжнародною товарно-транспортною накладною А№171352 (арк.с.18).

Відповідно до п. 5.1 договору, строк оплати та ставки визначаються в заявці по конкретному замовленню належного транспорту.

В пункті 5.3 договору сторони домовились, що для здійснення оплати експедитор повинен мати надані перевізником оригінали наступних документів, що містять всі необхідні дані: ТТН (СMR) з відміткою дати прийняття вантажу вантажоодержувачем, рахунку, акту виконаних робіт, податкової накладної.

Позивач стверджує, що відповідні документи були надані відповідачу, що підтверджує наявними в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення та описом вкладення до цінного листа (арк.с. 219-20). Факт отримання відповідних документів відповідач не заперечує та не спростовує.

Відповідно до заявки, вартість перевезення становить 13500,00 грн., а вартість фінансового забезпечення по території Росії - становить 1600 грн. Отже, всього вартість послуг перевезення за договором сторони обумовили в сумі 15100,00 грн.

Згідно заявки, оплата послуг позивача здійснюється відповідачем в наступному порядку: 50% по факту завантаження автомобілю протягом 2 днів; 50% по факту доставки вантажу по копіям документів: рахунку, акту виконаних робіт, заявки, CMR, з обовязковим наступним наданням оригіналів.

19 серпня 2015 року позивач виставив відповідачу рахунок №244 від 19.08.2015 р. на суму 15150,00 грн. про оплату транспортних послуг за маршрутом с. Ланна (Полтавська область, Карловський район) м. Вороніж (РФ).

Наявний в матеріалах справи рахунок на оплату №264 від 10.09.2015 р. свідчить про предявлення позивачем відповідачу вимоги про оплату коштів за договором в сумі 16344,40 грн., з яких:

1. 4466,40 грн. транспорті послуги за маршрутом с. Ланна (Полтавська область, Карловський район) м. Харків; 9778,00 грн. - транспортні послуги за маршрутом м. Харків (Україна) м. Вороніж (РФ).

Отже, всього транспортні послуги згідно рахунку позивачем визначив в сумі 14244,40 грн., з яких 13500,00 грн. вартість послуг, 744,40 грн. нарахована позивачем сума ПДВ;

2. 2100,00 грн. компенсація вартості страхування відповідальності за заподіяння шкоди третім особам при здійсненні митної процедури митного транзиту (з яких 1750,00 грн. вартість компенсації, 350,00 грн. нарахована позивачем сума ПДВ).

Позивач стверджує, що відповідач частково виконав обумовлені договором грошові зобовязання, сплатив за договором 14000,00 грн. (25.08.2015 р. - 7000,00 грн. (платіжне доручення №205 від 25.08.2015 р. на суму 7000,00 грн., арк.с. 51) та 28.08.2015 р. - 7000,00 грн. (платіжне доручення №220 від 28.08.2015 р. на суму 7000,00 грн., арк.с. 50). Відповідні обставини позивач підтверджує банківськими виписками (арк.с. 66-67).

Заборгованість відповідача за договором позивач визначає в сумі 2344,40 грн., стверджує, що відповідач відповідну суму коштів в досудовому порядку не сплатив, що й зумовило звернення до суду з позовом у даній справі.

Окрім того, відповідно до п. 4.2 договору, сторони несуть відповідальність за виконання нормативів завантажувально-розватажувальних робіт. На завантаження та митне оформлення вантажу норматив складає 48 годин, на розвантаження та митне оформлення норматив складає 48 годин. За перевищення даних нормативів, експедитор несе відповідальність у вигляді штрафних санкцій: 600,00 грн. на території України та 600,00 грн. на території іноземної держави за кожну добу (якщо інше не передбачено заявкою).

В пункті 4.3 договору сторони домовились, що вони несуть відповідальність за надання необхідних документів для безперешкодного проходження митниці. У випадку простою транспортного засобу з вини однієї із сторін, стороною, що порушила зобовязання сплачується штраф в розмірі 600,00 грн. за кожну добу.

Заявкою сторони погодили, що норматив на завантаження, розвантаження складає 96 годин, штрафні санкції за недотримання нормативів 600,00 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем було порушено обумовлені в заявці та п. 4.2 нормативи завантаження/розвантаження та митного оформлення вантажу, у звязку з чим позивач нарахував відповідачу штраф в сумі 9600,00 грн.

В пункті 5.5 договору сторони домовились, що у випадку прострочення оплати експедитор сплачує перевізнику пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Посилаючись на прострочення відповідачем своїх грошових зобовязань за договором, позивач нарахував відповідачу пеню за період з 05.09.2015 р. по 05.03.2016 р. в сумі 529,74 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Матеріали справи свідчать, що у позивача за договором виникли зобовязання з надання транспортних засобів та перевезення вантажу.

Як свідчить відмітка в подорожньому листі №131442 (арк.с. 16) та міжнародна товарно-транспортна накладна А№171352 (арк.с.18), обумовлений договором та заявкою вантаж було доставлено в пункт митного очищення - АО «Термінал-Центр», м. Воронеж (РФ) 04.09.2015 р., що не заперечується та не спростовується відповідачем.

Отже, позивач свої зобовязання перед відповідачем за договором виконав.

Щодо виконання відповідачем своїх грошових зобовязань за договором, суд зазначає наступне.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно заявки, оплата послуг позивача здійснюється відповідачем в наступному порядку: 50% по факту завантаження автомобілю протягом 2 днів; 50% по факту доставки вантажу по копіям документів: рахунку, акту виконаних робіт, заявки, CMR, з обовязковим наступним наданням оригіналів.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Зважаючи на виконання позивачем своїх зобовязань за договором з перевезення вантажу 04.09.2015 р., строк виконання відповідачем своїх грошових зобовязань за договором настав.

Зі змісту наведених вище положень п.п. 2.2, 5.1, розмір грошових зобовязань відповідача перед позивачем визначається в заявці.

Заявкою сторони погодили, що вартість послуг позивача становить 15100,00 грн., з яких 13500,00 грн. транспортні послуги; 1600,00 грн. фінансове забезпечення по території РФ.

Згідно пояснень представника позивача, в заявці під фінансовим забезпечення по території РФ сторони погодили суму компенсації відповідачем вартості страхування відповідальності за заподіяння шкоди третім особам при здійсненні митної процедури митного транзиту. Відповідні обставини відповідачем не заперечуються та не спростовуються.

Наявні в матеріалах справи платіжні доручення №№ 205 від 25.08.2015 р. на суму 7000,00 та 220 від 28.08.2015 р. на суму 7000,00 грн. (арк.с. 50-51), а також банківські виписки (арк.с. ___) свідчить, що за обумовлені договором послуги позивача відповідач розрахувався в сумі 14000,00 грн. Відповідні обставини не заперечуються та не спростовуються сторонами.

Залишок заборгованості відповідача за договором становить 1100,00 грн. (15100,00 грн. (сума загальної вартості послуг позивача, погоджена сторонами в договорі) 14000,00 грн. (фактично сплачена відповідачем сума коштів за договором).

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів сплати решти вартості обумовленої в договорі вартості послуг позивача в сумі 1100,00 грн.

Факт настання обовязку з оплати обумовлених договором послуг позивача відповідачем не заперечувався та не спростовувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання свого грошового зобовязання за договором в сумі 1100,00 грн., а отже в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд дійшов висновку про безпідставність заявленої позивачем до стягнення заборгованості за договором в сумі 1244,40 грн. (сума заборгованості, заявлена до стягнення в розмірі 2344,40 грн. сума встановленого судом прострочення відповідача в розмірі 1100,00 грн.), як такої, що нарахованп поза межами досягнутої домовленості між сторонами.

Так, позивач розрахував компенсацію вартості страхування відповідальності за заподіяння шкоди третім особам при здійсненні митної процедури митного транзиту в розмірі 1750,00 грн. (із погодженої сторонами в договорі вартість такої компенсації в розмірі 1600,00 грн.).

Окрім того, позивач додатково нарахував на погоджену в договорі суму послуг з перевезення (13500,00 грн.) та компенсацію вартості страхування - ПДВ в розмірі 744,40 грн. та 350,00 грн. відповідно, що також перевищує погоджену сторонами вартість послуг.

З огляду на наведене, позовні вимоги про стягнення 1244,40 грн. (сума заборгованості, заявлена до стягнення в розмірі 2344,40 грн. сума встановленого судом прострочення відповідача в розмірі 1100,00 грн.) задоволенню не підлягають.

Посилання відповідача, як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором, на те, що відповідно до п. 5.4 договору експедитор здійснює оплату рахунку перевізника із коштів, що поступають від безпосереднього замовника, за вирахуванням суми власної комісійної винагороди, та ненадходження відповідних коштів від замовника, є юридично не спроможними. Адже, положення даного пункту договору жодним чином не обмежують право позивача на отримання обумовленої договором оплати наданих ним послуг. Відсутність чи недостатність грошових коштів для виконання грошових зобовязань не звільняє сторону правочину від обовязку належного виконання своїх договірних зобовязань, встановленого ст. 526 ЦК України.

Щодо стягнення з відповідача штрафу та пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст..549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В п. 4.2 договору сторони домовились, що вони несуть відповідальність за виконання нормативів завантажувально-розватажувальних робіт. На завантаження та митне оформлення вантажу норматив складає 48 годин, на розвантаження та митне оформлення норматив складає 48 годин. За перевищення даних нормативів, експедитор несе відповідальність у вигляді штрафних санкцій: 600,00 грн. на території України та 600,00 грн. на території іноземної держави за кожну добу (якщо інше не передбачено заявкою).

За змістом п. 4.3 договору, сторони несуть відповідальність за надання необхідних документів для безперешкодного проходження митниці. У випадку простою транспортного засобу з вини однієї із сторін, стороною, що порушила зобовязання сплачується штраф в розмірі 600,00 грн. за кожну добу.

Заявкою сторони погодили, що норматив на завантаження, розвантаження складає 96 годин, штрафні санкції за недотримання нормативів 600,00 грн.

Наявний в матеріалах справи подорожній лист №131442 (арк.с. 16) свідчить, що автомобільний транспорт МАN AE2962EB, AE3945XP було завантажено 13.08.2015 р. (Полтавська область, с. Ланная).

Отже, згідно погоджених сторонами нормативів, товар мав бути оформлений на митниці в строк до 15.08.2015 р.

Втім, як свідчить подорожній лист №131442 (арк.с. 16) та міжнародна товарно-транспортна накладна А№171352 (арк.с.18), митне оформлення вантажу в пункті пропуску Гоптовка-Нехотєєвка було здійснено 31.08.2015 р.

Зважаючи на митне оформлення товару 31.08.2015 р., в межах погоджених сторонами нормативів, товар мав бути розвантажений згідно домовленості між сторонами в пункті митного очищення товару в РФ (АО «Термінал-Центр», м. Воронеж, вул. Холмиста, 64) 02.09.2015 р.

Втім, як свідчить подорожній лист №131442 (арк.с. 16) та міжнародна товарно-транспортна накладна А№171352 (арк.с.18), товар було розвантажено 04.09.2015 р.

Таким чином, загальна кількість простою транспортних засобів становить 17 діб (з 16.08.015 р. по 31.08.2015 р., 03.08.2015 р.).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу на предмет відповідності вимогам договору та чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 253-254, 549 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу в розмірі 9600,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо посилання відповідача в судовому засіданні на те, що простій транспортного засобу відбувся не з його вини, а з вини митниці, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Втім, відповідачем, в порушення ст.614 ЦК України,ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів на підтвердження безпідставної затримки вантажу на митниці працівниками митної служби та вжиття відповідачем всіх залежних від нього заходів щодо дотримання нормативів завантаження, митного оформлення та розвантаження вантажу.

За таких обставин, суд вважає недоведеними та необґрунтованими посилання відповідача в судовому засіданні на відсутність його вини в порушенні нормативів завантаження, митного оформлення та розвантаження вантажу.

В пункті 5.5 договору сторони домовились, що у випадку прострочення оплати експедитор сплачує перевізнику пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Зі змісту заявки вбачається, що остаточний розрахунок за договором відповідач мав здійснити по факту доставки вантажу, тобто 04.09.2015 р.

Оскільки судом встановлено прострочення відповідачем виконання відповідного грошового зобовязання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пеня, в цілому, є законними та обґрунтованими.

Втім, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені на предмет відповідності умовам договору та вимогам чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 253-255, ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 6 статті 232 ГК України, судом встановлено, що заявлену до стягнення суму пені завищено, оскільки здійснено її розрахунок на завищену суму загальної заборгованості.

Так, пеня підлягає стягненню на суму 1100,00 грн. за заявлений позивачем період з 05.09.2015 р. по 05.03.2016 р. в розмірі 248,56 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України, відповідно до якої при частковому задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1209,47 грн.

З огляду на наведене, відповідно до ст..ст. 253-255, 526, 549, 610-612 909, 929 ЦК України, 231, 232 ГК України та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 43, 44, 48, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Диліжанс" (61170, м. Харків, вул.Гвардійців-Широнінців, буд. 33, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислова група "Вершина" (49000, м.Дніпропетровськ, вул..Гоголя, буд.2, ) 1100,00 грн. основної заборгованості, 9600,00 грн. штрафу, 248,56 грн. пені, 1209,47 судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_1