донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

27.04.2016 справа № 905/3621/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю
від відповідача:ОСОБА_5 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «ОСОБА_6 залізниця», м. Дніпропетровськ
на рішення господарського суду Донецької області
від14.03.2016 року
по справі№ 905/3621/15 (суддя: С. Ю. Гринько)
за позовомДержавного підприємства «ОСОБА_6 залізниця», м. Дніпропетровськ
до Публічного акціонерного товариства «Веско», м. Дружківка, Донецька область
простягнення 22 530,00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «ОСОБА_6 залізниця», м. Дніпропетровськ (далі «Позивач») звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Веско», м. Дружківка, Донецька область (далі «Відповідач») 22 530,00 грн. штрафу за невірно вказану масу вантажу в залізничній накладній.

Рішенням господарського суду Донецької області від 14.03.2016 року у справі № 905/3621/15 позовні вимоги було задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Веско», м. Дружківка, Донецька область на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «ОСОБА_6 залізниця», м. Дніпропетровськ штраф 4 506,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 218,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «ОСОБА_6 залізниця», м. Дніпропетровськ, звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 14.03.2016 року у справі № 905/3621/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заявник апеляційної скарги вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема, Позивач зазначає, що до відповідних правовідносин не може застосовуватись припис п. 3, ст. 83 ГПК України, який передбачає право господарського суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню.

Сторони були апеляційним судом належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Представник Позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, звернувся до суду з проханням рішення господарського суду Донецької області від 14.03.2016 року у справі № 905/3621/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник Відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні здійснювалась повна фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи у червні 2015 року зі станції Дружківка Донецької залізниці Публічне акціонерне товариство «Веско» здійснило відправлення вагону № 96399688 (далі «Вагон») згідно накладної № 52281383 на станцію Бердянськ (експ.) ОСОБА_6 залізниці.

При проходженні вагону через станцію Запоріжжя - ОСОБА_6 залізниці, на підставі ст. 24 Статуту залізниць України (далі «Статут»), після здійснення контрольної перевірки маси вантажу було виявлено, що маса вантажу, зазначена у накладній, не відповідає фактичній масі вантажу.

При контрольному переважуванні було виявлено, що, відповідно до накладної № 522841383 у вагоні № 96399688 вказана маса вантажу складає 65 000 кг., тоді як фактично було встановлено, що маса вантажу складає 65 800 кг., що на 800 кг. більше ніж вказано у накладній.

За результатами переважування був складаний комерційний акт РА № 009383/1230 від 21.06.2015 року.

По прибуттю вагону на станцію призначення Бердянськ (експ.) ОСОБА_6 залізниці, на підставі комерційного акту РА № 009383/1230 від 21.06.2015 року, складеного на станції Запоріжжя ОСОБА_6 залізниці, було здійснено перевірку вантажу, під час якої було встановлено, що різниці проти маса вантажу вказаної в комерційному акті немає. Про зазначені обставини, було зроблено запис в розділі «Є» комерційного акту.

На підставі ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у залізничній накладній масу вантажу позивачем на відповідача нарахований штраф у сумі 22530,00 грн.: (4 506,00 х 5).

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Як встановлено ч.3 ст. 909 ЦК України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно ч.5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність субєктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Як зазначено в ст.6 глави 1 Статуту накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Статут визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Правилами перевезень вантажів, а саме п.1.1. розділу 4 «Правила оформлення перевізних документів», зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за № 863/5084 (далі «Правила оформлення»), а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме п. 2.1 та п. 2.2, графи «Маса вантажу, визначена відправником, кг» та «Спосіб визначення маси» заповнюються вантажовідправником. Маса вантажу згідно ст. 37 Статуту та п. 5 «Правила приймання вантажів до перевезення», зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за № 861/5082, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 «Правил оформлення», зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 року за № 863/5084, своїм підписом підтверджує представник відправника. Так, правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

Відповідно до ст. 24 Статуту, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначений відправником у накладній на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Підставою для покладання на відправника відповідальності, згідно ст. 122 Статуту, за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках передбачених ст.129 Статуту.

Статтею 24 Статуту передбачено, що вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки невірності, неточності або неповноту відомостей, зазначених ним у накладній.

Згідно з п.5.5 розділу 5 Правил оформлення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 року за № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 № 863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно зі ст. 122 Статуту.

При застосуванні ст. ст. 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем невірно вказані відомості у накладній, у звязку з чим, відповідно до вимог ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць, позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Згідно ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно п. 3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4. Постанови Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року встановлено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, надлишок вантажу порівняно з масою, вказаною в накладній, вважається таким, що не перевищує норму, якщо він не виходить за межу граничного розходження визначення маси нетто, яке становить 0,2%.

Ухвалюючи спірне рішення, господарським судом Донецької області не було взято до уваги, що в даному випадку маса, що є граничною допустимою, складає лише 130 кг (0,2% від маси нетто 65000 кг.), а перевантаження яке було допущено Відповідачем склало 800 кг., що перевищує допустиму норму та вантажопідйомність вагону та є загрозою при перевезенні вантажів залізницею.

За таких обставин, колегія апеляційного господарського суду вважає висновок місцевого суду щодо, часткового задоволення позовних вимог (зменшення розміру штрафу та стягнення з Відповідача на користь Позивача штрафу за неправильне зазначення відомостей у залізничній накладній у розмірі однієї провізної плати в сумі 4 506,00 грн.) таким, що здійснений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 18.01.2016 року Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», м. Київ надіслало до суду клопотання про заміну сторони, в якому просить замінити позивача - Державне підприємство «ОСОБА_6 залізниця», м. Дніпропетровськ на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «ОСОБА_6 залізниця», м. Дніпропетровськ. Зі змісту мотивувальної частини спірного рішення вбачається, що суд погодився задовольнити це клопотання місцевий суд.

Втім, питання процесуального правонаступництва у даній справі, в порушення вимог ст. 25 Господарського процесуального Кодексу України, господарським судом першої інстанції не було вирішено а ні в резолютивній частині рішення, а ні в окремій ухвалі суду, на підставі чого спірне рішення підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції з порушенням норм чинного законодавства не повно з'ясовані усі обставини справи, дана не правильна оцінка зібраним у справі доказам було прийнято незаконне рішення, що є підставою для його скасування.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги відносяться на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Замінити позивача, у справі № 905/3621/15 - Державне підприємство "ОСОБА_6 залізниця", м. Дніпропетровськ () його правонаступником - Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" () в особі регіональної філії "ОСОБА_6 залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ЄДРПОУ ВП: 40081237).

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «ОСОБА_6 залізниця», м. Дніпропетровськ задовольнити.

Рішення Господарського суду Донецької області від 14.03.2016 року у справі № 905/3621/15 скасувати. Прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Державного підприємства «ОСОБА_6 залізниця», м. Дніпропетровськ в повному обсязі.

Стягнути з з Публічного акціонерного товариства «Веско», м. Дружківка, Донецька область () на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "ОСОБА_6 залізниця" () 22 530,00 грн. штрафу за невірно вказану масу вантажу в залізничній накладній, судові витрати за звернення до господарського суду з позовною заявою в розмірі 1 218,00 грн. та судові витрати за звернення із апеляційною скаргою в розмірі 1 515,80 грн.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідний наказ про примусове виконання цієї Постанови, оформивши його згідно приписів Закону країни «Про виконавче провадження».

Головуючий суддя: В.М. Татенко

Судді:

ОСОБА_2

ОСОБА_3

Надруковано примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу;

1 до справи;

1 ГСДО;

1 ДАГС.