КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2016 р. Справа№ 910/23239/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 20.04.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 року

у справі № 910/23239/15 (суддя Спичак О.М.)

за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до житлово-будівельного кооперативу «Академічний-20»

про стягнення 116 722,51 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.11.2015 року по справі № 910/23239/15 позов публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до житлово-будівельного кооперативу «Академічний-20» про стягнення 116 722,51 грн. - задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 року у справі № 910/23239/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов ПАТ «АК «Київводоканал» щодо стягнення з ЖБК «Академічний-20» 61 935,60 грн. основного боргу, 1 582,58 грн. інфляційних втрат, 411,87 грн. 3% річних, 115,00 грн. пені та 7 779,72 грн. штрафу - задовольнити. У своїх доводах позивач посилався на те, що при прийнятті рішення судом першої інстанції мало місце невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2015 року справу № 910/23239/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Корсакової Г.В., суддів Власова Ю.Л., Станіка С.Р. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2015 року вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду у визначеному Протоколом складі колегії суддів.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 09.03.2016 року у зв'язку з перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці для розгляду справи № 910/23239/15 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді - Корсакової Г.В., суддів - Хрипуна О.О., Власова Ю.Л. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 року вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду у вказаному складі колегії суддів.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 року у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Корсакової Г.В. на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/23239/15.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2016 року справу № 910/23239/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Лобаня О.І., суддів Михальської Ю.Б., Тищенко А.І. Ухвалою апеляційного господарського суду від 23.03.2016 року у складі колегії суддів: головуючого судді Лобаня О.І., суддів Михальської Ю.Б., Тищенко А.І. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу ЖБК «Академічний-20» вважає подану апеляційну скаргу ПАТ «АК «Київводоканал» безпідставною та необґрунтованою. Відповідач просив суд апеляційної інстанції, відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні 20.04.2016 року представник ПАТ «АК «Київводоканал» надав суду свої пояснення по справі, в яких підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів викладених в ній та просив апеляційний господарський суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в стягненні з відповідача 61 935,60 грн. основного боргу, 1 582,58 грн. інфляційних втрат, 411,87 грн. 3% річних, 115,00 грн. пені, 7 779,72 грн. штрафу та в частині припинення провадження по справі. В цій частині представник позивача просив прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представники ЖБК «Академічний-20» у судовому засіданні 20.04.2016 року також надали суду свої пояснення по справі, в яких заперечили проти задоволення апеляційної скарги, оскільки вважають її необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Просили апеляційний господарський суд залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 16.11.2015 року, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відповідності до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

05.02.2002 року між ВАТ «АК «Київводоканал» (правонаступник - ПАТ «АК «Київводоканал») (постачальник) та ЖБК «Академічний-20» (абонентом) укладено договір № 00019/4-02 на послуги водопостачання та водовідведення (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого позивач зобов'язався забезпечити абоненту постачання питної води та приймання від нього каналізаційних стоків, а абонент - сплатити за вищезазначені послуги на умовах, визначених цим договором, та Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.94 № 65 (далі - Правила користування), які втратили чинність 18.10.2008 р. у зв'язку з набуттям чинності Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України від 27.06.2008 № 190 (надалі правила № 190).

Пунктами 3.1, 3.7 правил № 190 передбачено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюється на основі показів засобів обліку. Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Згідно з пунктом 2.1 договору постачальник зобов'язаний: забезпечувати постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82; приймати каналізаційні стоки, які не перевищують гранично-допустимі концентрації шкідливих речовин.

Пунктом 2.2 договору сторони узгодили, що абонент зобов'язаний: сплачувати вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку передбаченому чинним законодавством, у разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до цього договору; відповідати за збереження водолічильників, водомірних вузлів, санітарний стан водомірного вузла і т.д.; мати резерв водолічильників для негайної заміни вибувших із ладу приладів. При відсутності водолічильників або неможливості зробити ремонт існуючих абонент зобов'язаний придбати новий водолічильник в строки встановлені постачальником; при зміні своїх реквізитів повідомляти про це постачальника у 7-ми денний строк.

Відповідно до пункту 3.1 договору кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента.

Умовами п. 3.3 договору, кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначаються за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника та інших способів визначення об'ємів стоків, що потрапили у міську каналізацію у відповідності з п. 21.2 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах і селищах України.

Згідно з пунктом 2.3 договору абонент в кінці кожного місяця направляє до постачальника свого повноважного представника з письмовою інформацією щодо об'єму спожитих ним послуг з водопостачання (водовідведення) за останній місяць для проведення звірки розрахунків з постачальником та підписання відповідного акту.

У відповідності до положень пункту 3.4 договору абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому чинним законодавством у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у 5-ти денний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом (п. 3.5. договору).

Пунктом 7.1 договору встановлено, що цей договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту підписання його сторонами.

Як зазначає позивач, за договором № 00019/4-02 відповідачу було надано послуг з водопостачання та водовідведення у період з серпня 2012 р. по червень 2014 р. на суму 342 386,25 грн. з яких сплачено 249 419,04 грн., внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 92 967,21 грн. Заборгованість за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.08.2012 р. по 30.06.2014 р. у розмірі 70 366,93 грн. обліковується позивачем за кодом 2-703 (холодна питна вода + стоки) та у розмірі 22 600,28 грн. обліковується позивачем за кодом 2-50703(питна вода на підігрів + стоки).

При цьому, позивач зазначає про те, що на виконання умов договору він надав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення у спірний період на загальну суму 342 386,25 грн., а саме: за кодом 2-703 у період з 01.08.2012 р. по 30.06.2014 р. на суму 234 975,39 грн., з яких сплачено 164 608,46 грн., а розмір заборгованості становить 70 366,93 грн.; за кодом 2-50703 у період з 01.08.2012 р. по 30.06.2014 р. на суму 107 410,86 грн., з яких сплачено 84 810,58 грн., а розмір заборгованості становить 22 600,28 грн. Крім того, заборгованість по питній воді, що йде на підігрів становить 14 168,95 грн., а по стокам 8 431,33 грн.

Так, у вересні 2015 року ПАТ «АК «Київводоканал» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з ЖБК «Академічний-20» заборгованості за поставку питної води на підігрів та приймання стічних вод через приєднані мережі в розмірі 92 967,21 грн. основного боргу, 10 971,96 грн. інфляційних втрат, 2 777,04 грн. три відсотки річних, 709,58 грн. пені та 9 296,72 грн. штрафу.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду міста Києва від 16.11.2015 року по справі № 910/23239/15 позов ПАТ «АК «Київводоканал» - задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 8 431,33 грн. основного боргу, 9 389,38 грн. - інфляційних втрат, 2 365,17 грн. три відсотки річних, 1 517 грн. штрафу, 594,58 грн. пені. В частині стягнення заборгованості в сумі 6 738,33 грн. на підставі п.1-1. ч.1 ст. 80 ГПК України провадження у справі припинено. В іншій частині позову відмовлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення вказаного позову, виходячи з наступного.

Пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; виробник житлово-комунальних послуг це суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно з нормами статті 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг має відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Статтею 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» встановлено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору. Укладений між сторонами договір за своєю юридичною природою є договором надання послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як визначено частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України зазначено, що кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до норм статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наданого позивачем розрахункового листа вбачається, що станом на січень 2013 р. заборгованість відповідача по холодному водопостачанню та прийманню стічних вод становила 99 215,15 грн.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, після зазначеного періоду відповідачем на користь позивача по коду 2-703 були сплачені кошти у розмірі 177 600,00 грн., зокрема, 25.02.2013 р. - 30 000,00 грн., 17.06.2013 р. - 10 000,00 грн., 27.11.2013 р. - 15 000,00 грн., 25.12.2013 р. - 30 000,00 грн., 16.10.2014 р. - 40 000,00 грн., 04.12.2014 р. - 30 000,00 грн. та 30.10.2015 р. - 22 600,00 грн.

Грошові кошти у розмірі 63 628,60 грн. із вказаної вище суми за прострочену заборгованість по холодному водопостачанню та прийманню стічних вод у період з серпня 2012 р. по червень 2014 р. була погашена до моменту подачі позовної заяви до суду. Таким чином, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у цій частині позову.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, заборгованість у розмірі 6 738,33 грн. (по коду 2-703) була погашена вже після порушення провадження у справі.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, господарський суд міста Києва правомірно припинив провадження у даній справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 6 738,33 грн. за холодне водопостачання на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Також судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимогах в частині стягнення 14 168,95 грн. вартості холодної води, яка використовується для виготовлення гарячої води, виходячи з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 N 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

У Правилах надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення визначено, що централізоване водовідведення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у відведенні стічних вод, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових централізованих систем водовідведення; централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання.

Закон України «Про питну воду та питне водопостачання» визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров'я людини питною водою.

В статті 1 цього Закону визначено, що централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Аналізуючи положення статті 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» можна стверджувати що вказана норма передбачає надання послуг з питного водопостачання на підставі договору з підприємством питного водопостачання.

Згідно з пунктом 3.7 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190 (далі - Правила), розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Як вірно вказав суд першої інстанції, ПАТ «АК «Київводоканал» є підприємством питного водопостачання, яке надає послуги з централізованого питного водопостачання (згідно із Законом - це господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води) та водовідведення (згідно із Законом - це господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом). При цьому, вода питна - вода, яка за органолептичними властивостями, хімічним і мікробіологічним складом та радіологічними показниками відповідає державним стандартам та санітарному законодавству. На сьогоднішній день в Україні вимоги до якості питної води встановлені Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною» (ДСанПіН 2.2.4-171-10), затвердженими наказом Міністерства охорони здоров'я України від 12.05.2010 № 400.

Відповідно до пункту 2.1 розділу 2 вказаних ДСанПіН 2.2.4-171-10, вода питна, призначена для споживання людиною (питна вода), - вода, склад якої за органолептичними, фізико-хімічними, мікробіологічними, паразитологічними та радіаційними показниками відповідає вимогам державних стандартів та санітарного законодавства (з водопроводу - водопровідна, фасована, з бюветів, пунктів розливу, шахтних колодязів та каптажів джерел), призначена для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб населення, а також для виробництва продукції, що потребує використання питної води.

Таким чином, відповідач є споживачем послуг з постачання питної води, якість якої відповідає зазначеним ДСанПіН 2.2.4-171-10, та водовідведення (згідно із Законом - це юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб).

Відповідно до пункту 3.1 Правил встановлено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку.

Згідно з п.3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопо стачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Мініс терства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 р., суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів, фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Тобто, змістом наведеного пункту Правил № 190, визначено, що розрахунок за спожиту гарячу воду повинен проводитися з балансоутримувачем теплового пункту.

Натомість, матеріали справи не містять належних доказів наявності на балансі відповідача теплових пунктів (бойлерів), на які постачалась питна вода для підігріву. Згідно довідки наданої ПАТ «Київенерго», підігрів холодної води для будинків, що знаходяться за адресами м. Київ. проспект Григоренка, 25 та 27, здійснюється від ЦТП, за адресою вул. Драгоманова, 40-В, та перебуває на балансі ПАТ «Київенерго». Інших доказів, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції позивачем не надано.

Пунктом 3.1. договору сторони погодили, що кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником.

Проте матеріали справи не містять доказів в підтвердження реєстрації ПАТ «АК «Київодоканал» водолічильників Житлово-будівельного кооперативу «Академічний-20» для споживання відповідачем питної води для підігріву.

Таким чином, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що позивач, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не надав суду докази які б підтверджували обов'язок відповідача сплачувати кошти за спожиту питну воду для підігріву по коду 2-507063, у зв'язку з чим підстави для стягнення з відповідача 14 168,95 грн. відсутні. Місцевим господарським судом правомірно відмовлено позивачу у цій частині позову.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 8 431,33 грн. заборгованості по стокам гарячої води, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що в цій частині позов обґрунтований та правомірно задоволений судом.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія зазначає наступне.

Позивач за прострочення строків сплати за надані послуги, керуючись пунктами 4.2 та 4.1 договору, нарахував та просить стягнути з відповідача 709,58 грн. пені та 9 296,72 грн. штрафу.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частин 2 статті 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що за безпідставну відмову від оплати наданих послуг абонент сплачує штраф у розмірі 10 відсотків від несплаченої суми.

У відповідності до п. 4.2. договору передбачено, що у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Так, здійснивши перевірку розрахунку пені та штрафу зробленого судом першої інстанції з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобов'язання та застосовуючи порядок розрахунків погоджений сторонами, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу та пені підлягають задоволенню частково у розмірі 1 517,00 грн. та 594,58 грн. відповідно, а не 709,58 грн. пені та 9 296,72 грн. штрафу як просив позивач.

Щодо нарахованих позивачем 10 971,96 грн. інфляційних втрат та 2 777,96 грн. 3 % річних, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків, що був зроблений судом першої інстанції з урахуванням умов договору та порядку розрахунків встановленого в договорі, здійснених платежів та прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних підлягають задоволенню частково в сумі 9 389,38 грн. та 2 356,17 грн. відповідно, а не 10 971,96 грн. інфляційних втрат та 2 777,96 грн. 3 % річних як просив позивач.

Таким чином, судова колегія вважає вірним висновок місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог. Суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача заборгованість у розмірі 8 431,33 грн. основного боргу, 9 389,38 грн. - інфляційних втрат, 2 365,17 грн. три відсотки річних, 1 517 грн. штрафу та 594,58 грн. пені. В частині стягнення заборгованості в сумі 6 738,33 грн. провадження у справі припинив на підставі п.1-1. ч.1 ст. 80 ГПК України та в іншій частині позову правомірно відмовив. Судова колегія, звертає увагу, що умовами договору не регулюється постачання позивачем відповідачу холодної води для виготовлення гарячої води.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції ПАТ «АК «Київводоканал» не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження заявленого позову в частині надання послуг з постачання питної води, що йде на підігрів. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі позивача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги ПАТ «АК «Київводоканал» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 року залишити без змін.

При цьому, судова колегія апеляційного господарського суду вважає за необхідне виключити з другого пункту резолютивної частини рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 року по справі № 910/23239/15 посилання суду на публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» оскільки зазначено помилково. Замість ПАТ «АК «Київводоканал» слід було б зазначити відповідача - ЖБК «Академічний-20». Проте, допущена описка суду першої інстанції не вливає на суть прийнятого рішення, яке є законним та обґрунтованим. Щодо стягнення заборгованості в сумі 6 738,33 грн. про що йдеться у другому пункті резолютивної частини рішення, провадження у справі припинено правомірно на підставі п.1-1. ч.1 ст. 80 ГПК України.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, господарський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 року у справі № 910/23239/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 року у справі № 910/23239/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/23239/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко

Дата підписання 04.05.2016