КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2016 р. Справа№ 910/24558/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко О.В.

за участю представників:

від ДВС: не з'явився

від позивача: не з'явився

від відповідача: Богач О.Є. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі № 910/24558/15 (суддя Князьков В.В.)

за скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на дії ВДВС Печерського районного управління юстиції у місті Києві

у справі №910/24558/15

за позовом Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району міста Києва

до відповідача Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал»

про стягнення заборгованості 966 536,41 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2015р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2015р. та постановою Вищого господарського суду України від 10.02.2016 у справі №910/24558/15 стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району міста Києва заборгованість у розмірі 792815,16 грн.; 3% річних у розмірі 8667,23 грн.; інфляційні у розмірі 163377,47 грн.; пеню у розмірі 1676,55 грн. та судовий збір у розмірі 14498,05 грн.

16.12.2015р. на виконання рішення від 04.11.2015р. по справі №910/24558/15 судом було видано відповідний наказ.

25.02.2016 до канцелярії суду від Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» надійшла скарга №488/12 від 24.02.2016 на дії Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції міста Києва щодо примусового виконання судового наказу від 16.12.2015р. по справі №910/24558/15.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.03.2016 у справі № 910/24558/15 в задоволенні скарги ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» на неправомірні дії ВДВС Печерського районного управління юстиції міста Києва відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі № 910/32428/15 та прийняти нове рішення у справі, яким задовольнити скаргу ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» на неправомірні дії ВДВС Печерського районного управління юстиції міста Києва.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 27.04.2016.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.04.2016 у зв'язку з перебуванням судді Гончарова С.А. на лікарняному, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: Тарасенко К.В. - головуючий суддя, судді: Іоннікової І.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження колегію суддів у складі: Тарасенко К.В. - головуючий суддя, судді: Іоннікової І.А., Тищенко О.В.

Представники позивача (стягувача) та ВДВС Печерського районного управління юстиції у місті Києві у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення представника відповідача (боржника), колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представників позивача та ВДВС Печерського районного управління юстиції у місті Києві.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, судова колегія встановила наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 10.02.2016, у справі №910/24558/15 стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району міста Києва заборгованість у розмірі 792815,16 грн.; 3% річних у розмірі 8667,23 грн.; інфляційні у розмірі 163377,47 грн.; пеню у розмірі 1676,55 грн. та судовий збір у розмірі 14498,05 грн.

16.12.2015 на виконання рішення від 04.11.2015р. по справі №910/24558/15 судом було видано відповідний наказ.

25.02.2016 Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до суду першої інстанції з скаргою №488/12 від 24.02.2016 на дії Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції міста Києва щодо примусового виконання судового наказу від 16.12.2015р. по справі №910/24558/15.

Статтею 115 Господарського процесуального кодексу України визначено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Положеннями ст. 116 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.12.2015р. на виконання рішення від 04.11.2015р. по справі №910/24558/15 судом було видано наказ.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 17 Закону визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Статтею 25 Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції міста Києва № 49934988 від 26.01.20165р. на підставі ст. 25 Закону за заявою КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району міста Києва, відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду міста Києва №910/24558/15 та вказано божнику про необхідність самостійно виконати рішення суду у строк до 02.02.2016 включно, а також попереджено боржника, що при невиконанні рішення в наданий для виконання строк, виконання здійснюватиметься в примусовому порядку зі стягненням виконавчого збору.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, копію постанови про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем в порушення ч. 5 ст. 25 Закону направлено боржнику 28.01.2016 та отримано боржником 01.02.2016.

03.02.2016 КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району міста Києва (стягував) звернувся до ВДВС Печерського районного управління юстиції міста Києва з листом в якому вказував на те, що боржником не вчинено дії щодо добровільного виконання рішення суду та просив надати інформацію про вчинені дії державним виконавцем для стягнення коштів з боржника на виконання рішення суду.

03.02.2016 ПАТ «АК «Київводоканал» (боржник) звернувся до державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції міста Києва заявою про відкладення виконавчих дій за №296/12, мотивуючи заяву тим, що строк на добровільне виконання рішення боржником пропущено, оскільки постанову про відкриття виконавчого провадження ним отримано лише 01.02.2016

Листом від 04.02.2016 за №478/3,479/3,480/3,513/3 державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції міста Києва повідомлено боржника про відмову у відкладенні виконавчих дій (зазначений лист боржником отримано 08.02.2016).

10.02.2016 КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району міста Києва (стягував) звернувся до ВДВС Печерського районного управління юстиції міста Києва із заявою про накладення арешту на рахунки боржника.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

10.02.2016 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції міста Києва винесено Постанову № 49934988 про арешт коштів боржника, Постанову про стягнення з боржника витрат пов'язаних із організацією та проведенням виконавчих дій та Постанову про стягнення виконавчого збору.

Дослідивши наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що боржником не доведено факту порушення виконавчою службою його прав, оскільки відмовлено в задоволенні заяви про відкладення провадження виконавчих, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону, за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Згідно з частиною першою статті 36 Закону, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Зі змісту вказаних норм права вбачається, що відкладення державним виконавцем провадження виконавчих дій та звернення до суду з заявою про відстрочку виконання рішення, є правом, а не обов'язком державного виконавця.

При цьому, як правильно зазначено в рішенні суду першої інстанції, Закон не містить імперативних приписів щодо необхідності винесення державним виконавцем постанови про відмову в задоволенні заяв про відкладення виконавчих дій, а боржник не був позбавлений права звернутися з заявою про відстрочку виконання рішення безпосередньо до суду.

Відтак, посилання скаржника на те, що державним виконавцем порушено права боржника, оскільки ним безпідставно відмовлено в задоволенні заяви про відкладення провадження виконавчих дій розцінюються судом, як безпідставні та необґрунтовані.

Разом з тим, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статей 1, 5 Закону виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Виконання судових рішень - це заключна стадія судового процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту порушеного права, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Посилання боржника на те, що він не мав можливості самостійно виконати рішення суду в установлений Законом строк, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження отримана в останній день встановленого строку, судом відхиляються з огляду на те, що постанову отримано 01.02.2016, а строк для добровільного виконання встановлено до 02.02.2016, окрім того як вбачається із копій матеріалів виконавчого провадження, станом на 10.02.2016 боржником так і не виконано рішення суду, у свою чергу колегія суддів зазначає, що відповідач мав можливість добровільно виконати судове рішення, яке набрало законної сили до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 28 Закону, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Оцінюючи дії державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій, суд приходить до висновку про те, що державним виконавцем при вчиненні виконавчих дій було порушено вимоги ч.5 ст. 25 Закону та відправлено постанову про відкриття виконавчого провадження боржнику 28.01.2016, а не у передбачений законом термін до 27.01.2016, однак з урахуванням всіх вище встановлених обставин, господарський суд приходить до висновку, що державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» здійснено всі необхідні дії, а саме: правомірно застосовано вимоги ст. 28 Закону, оскільки виконання рішення здійснювалось у примусовому порядку, у зв'язку з чим судом правомірно відмовлено у задоволенні заяви.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції по даній справі обґрунтованою та такою, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року по справі № 910/24558/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/24558/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

О.В. Тищенко