ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2016 р. Справа № 922/219/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Гетьман Р.А., суддя Тихий П.В.

при секретарі Євтушенко Є.В.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (дов. №88 від 29.02.2016 р.)

відповідача - Коваленко О.В. (дов. №10-07/928 від 14.12.2015 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№780Х/1-8) на рішення господарського суду Харківської області від 29 лютого 2016 року у справі

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Валки, Валківський район, Харківська область

до Державного підприємства "Жовтневе лісове господарство", м. Харків

про стягнення 5 876,38 грн. та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ФОП ОСОБА_3, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до ДП "Жовтневе лісове господарство", в якому просив зобов'язати відповідача: виконати умови біржового контракту №Л-242/2015 від 22.05.2015 р. в частині повідомлення покупця про готовність до відвантаження товару і місця його знаходження (п.4.1.); виконати умови біржового контракту №Л-242/2015 від 22.05.2015 р. в частині відвантаження товару належної якості та у кількості зазначеної в біржовому контракті в 10-денний термін з дня здійснення покупцем оплати вартості товару; стягнути пеню в розмірі 0,1 % від суми контракту за кожен день прострочення зобов'язань за період з 01.10.2015 р. по 21.01.2016 р. у сумі - 2832,20 грн.; штраф в розмірі 7% вартості товару у сумі 1666,14 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 29.02.2016 р. у справі №922/219/16 (суддя Светлічний Ю.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Зокрема, зазначає, що посилання позивача на те, що відповідачем не були виконані умови п. 4.1 контракту в частині визначення місця розташування товару, не відповідає дійсності, адже п. 1.2 контракту передбачене місце розташування складу де знаходиться товар. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

У зв'язку з відпусткою суддів Камишевої Л.М., Пелипенко Н.М. протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2016 року для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Гетьман Р.А., суддя Тихий П.В.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вислухавши в судовому засіданні пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.05.2015 р. між ДП "Жовтневе лісове господарство" (продавець) та ФОП ОСОБА_3 (покупець) укладено біржовий контракт №Л-242/2015, згідно умов якого продавець продав, а покупець купив товар на суму 23802,00 грн. (а.с. 15).

Термін поставки товару, встановлений п. 1.2 контракту, - липень-вересень 2015 року.

Відповідно до п.4.1 контракту покупець зобов'язався здійснити повну оплату за придбаний товар протягом трьох банківських днів після підтвердження продавцем готовності до відвантаження та отримання рахунку на оплату.

Пунктом 4.2 контракту передбачений порядок розрахунку за придбаний товар.

Штрафні санкції покупця до продавця по строкам поставки товару, його кількістю та якістю визначаються чинним законодавством України та додатковими угодами (п. 5.5 контракту).

Покупець на виконання умов контракту здійснив оплату гарантійного внеску у розмірі 13658,16 грн., що підтверджується платіжним дорученням №4505 від 20.05.2015 р. (а.с. 18).

В серпні 2015 року продавець направив покупцю лист (вих. №08-33/), в якому повідомив останнього про направлення на виконання п 4.1 контракту рахунку №817 від 11.08.2015 р. на суму 23 802,00 грн. на оплату лісопродукції (а.с. 16, 17).

Оскільки покупцю не було відомо про місцезнаходження товару, повну оплату товару він не здійснив, у вересні 2015 року звернувся до продавця листом, де просив терміново підтвердити готовність до відвантаження товару згідно характеристик, зазначених в п. 1.2 контракту із зазначенням місця розташування підготовленого до відвантаження товару (а.с. 20).

ДП "Жовтневе лісове господарство" вказаний лист проігнорувало, відповіді не надало.

Вважаючи, що ДП "Жовтневе лісове господарство", не повідомивши ФОП ОСОБА_3 про готовність до відвантаження товару та його місце знаходження, позбавив покупця можливості реалізувати право на огляд та перевірку якості продукції перед здійсненням оплати за неї, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив зобов'язати відповідача: виконати умови біржового контракту №Л-242/2015 від 22.05.2015 р. в частині повідомлення покупця про готовність до відвантаження товару і місця його знаходження (п.4.1.); виконати умови біржового контракту №Л-242/2015 від 22.05.2015 р. в частині відвантаження товару належної якості та у кількості зазначеної в біржовому контракті в 10-денний термін з дня здійснення покупцем оплати вартості товару; стягнути пеню в розмірі 0,1 % від суми контракту за кожен день прострочення зобов'язань за період з 01.10.2015 р. по 21.01.2016 р. у сумі - 2832,20 грн.; штраф в розмірі 7% вартості товару у сумі 1 666,14 грн.

В обґрунтування позову ФОП ОСОБА_3 посилається на порушення відповідачем умов п.4.1. біржового контракту, а саме - в частині повідомлення позивача про готовність та місця знаходження товару, у зв'язку із чим покупець не здійснив оплату товару.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача виконати умови біржового контракту та про стягнення штрафних санкцій.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом розгляду у даній справі є правовідносини, що виникли на підставі біржового контракту, який за своєю правовою природою є договором поставки.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ч. 1.ст. 664 Цивільного кодексу України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Згідно ст. 689 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Умовами біржового контракту №Л-242/2015 від 22.05.2015 р. передбачено, що тлумачення термінів Контракту здійснюється згідно правил ІНКОТЕРМС-2000 (п.1.1 та п.5.1 біржового контракту).

Пунктом 1.2. біржового контракту, колонка 11 "Склад", передбачається "в/с (верхній склад) без навантаження", колонка 12 "Розташування складу" передбачає місцезнаходження складу - Валківське лісництво.

Прийом-передача продукції за контрактом здійснюється на умовах "Франко верхній склад", тобто умовами Контракту передбачено, що постачальник передає продукцію покупцю на своєму складі, а покупець за власний рахунок здійснює вивезення продукції.

Згідно міжнародних правил ІНКОТЕРМС-2000 термін "Франко завод" означає, що продавець виконує своє зобов'язання по постачанню, коли він передає товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві (заводі, фабриці, складі та інш.). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб наданий покупцем, а також за митне очищення товару для вивезення, якщо не обумовлено інше, покупець несе всі витрати і ризики у зв'язку з перевезенням товару від підприємства продавця до місця призначення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, який зазначив, що посилання позивача на те, що відповідачем не були виконані умови пункту 4.1. біржового контракту в частині визначення місця розташування товару, не знаходить підтвердження у матеріалах справи, оскільки п.1.2. біржового контракту передбачено місце розташування складу де знаходиться товар.

Як вже зазначалось вище, пунктом 4.1. біржового контракту сторони погодили, що позивач зобов'язується здійснити повну сплату за отриманий товар на протязі 3-х банківський днів після підтвердження відповідачем готовності до відвантаження та отримання рахунку на оплату.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, в серпні 2015 року останній отримав лист з повідомленням про необхідність оплати рахунку за купівлю лісопродукції.

Колегія суддів зазначає, що вказаними документами продавець повідомив покупця про готовність товару до відвантаження.

Таким чином, обов'язок покупця щодо оплати за придбаний товар виник з моменту отримання ним листа від відповідача та рахунка на оплату №817 від 11.08.2015 р.

Проте, позивач свої зобов'язання згідно п. 4.1. біржового контракту в частині здійснення розрахунків за придбаний товар не виконав, повну оплату товару не здійснив.

Наведене свідчить, що відповідачем строків поставки товару, обумовлених пунктом 1.2. контракту, колонка 13 "Термін поставки липень-вересень" порушено не було.

Відповідно до пункту 4.2.3. біржового контракту, у разі порушення позивачем строків оплати, після спливу 3-х днів після кінцевої дати оплати рахунку, відповідач має право розірвати контракт в односторонньому порядку, із подальшою реалізацією товару на свій розсуд.

Отже, не здійснивши оплату за наданим рахунком, позивач втратив право на подальше розпорядження товаром у серпні 2015 року.

Колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду про необґрунтованість посилань позивача у позовній заяві на частину 2 ст.231 ГК України, щодо встановлення штрафних санкцій до відповідача, оскільки вони суперечить умовам п.5.5. біржового контракту, де зазначено, що штрафні санкції визначаються діючим законодавством України та додатковою угодою.

Додаткових угод до біржового контракту сторони контракту не укладали. Крім того, відповідач має статус юридичної особи та не несе відповідальність за зобов'язаннями держави та Органу управління майном, не входить до державного сектора економіки оскільки здійснює свою діяльність на комерційній основі (основним узагальнюючим показником діяльності підприємства є прибуток (доход), підписаний біржовий контракт не є державним, фінансування зобов'язань здійснюється не за рахунок державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту.

Враховуючи той факт, що відповідачем не було порушено умов біржового контракту, а застосування штрафних санкцій можливо лише за умови порушення зобов'язань за умовами біржового контракту, нарахування позивачем пені та штрафу є безпідставним.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача виконати умови біржового контракту, та про стягнення з відповідача штрафних санкцій, а отже позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Апеляційні вимоги не підтверджені належними доказами, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для їх задоволення.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 29.02.2016 р. у справі №922/219/16 прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні, в зв'язку з чим, апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 22, 85, 91, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 29.02.2016 р. у справі №922/219/16 залишити без змін.

Повна постанова складена 29.04.2016 р.

Головуючий суддя Івакіна В.О.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Тихий П.В.