ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2016 р.Справа № 916/4345/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Мишкіної М.А.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

за участю представників сторін:

від ТОВ "Франко-Транспорт" - Стеценко О.П. за довіреністю;

від ФОП ОСОБА_2 - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Франко - Транспорт"

на рішення господарського суду Одеської області від 05.01.2016 р.

у справі №916/4345/15

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Франко - Транспорт"

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про стягнення 413 728 грн.

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2015 р. товариство з обмеженою відповідальністю "Франко - Транспорт" (далі - ТОВ "Франко - Транспорт") звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) про стягнення 413 728 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.01.2016 р. (суддя Рога Н.В.) у задоволені позову відмовлено повністю.

У мотивах зазначеного рішення, суд першої інстанції, пославшись на приписи ст.1212 Цивільного кодексу України, зазначив, що ФОП ОСОБА_2 набув грошові кошти у розмірі 413 728 грн. на підставі договору про відступлення права вимоги від 19.03.2009 р. При цьому, як зазначив місцевий господарський суд, доказів визнання недійсним цього договору позивач до матеріалів справи не надав, а тому, на думку господарського суду Одеської області, грошові кошти у сумі 413 728 грн. отримано ФОП ОСОБА_2 за наявності правової підстави, як частину заборгованості ТОВ "Франко - Транспорт", яка відповідно до умов договору відступлення права вимоги станом на 01.06.2009 р. складала 890 000 грн.

До того ж, пославшись на приписи ст.33 ГПК України місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що позивачем до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів того, що договір про відступлення права вимоги від 19.03.2009 р., акт приймання-пердачі від 19.03.2009 р. , акт звіряння станом на 01.06.2009 р. підписані від імені ТОВ "Франко - Транспорт" не Халілов Р.М.

З урахуванням наведеного, господарський суд Одеської області дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмовив у їх задоволенні.

Не погодившись із даним рішенням до Одеського апеляційного господарського суду звернулось ТОВ "Франко - Транспорт" з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 05.01.2016 року по справі №916/4345/15 та прийняти нове рішення, яким стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ТОВ "Франко - Транспорт" 413728 грн., які були отримані 12.03.2010 року ФОП ОСОБА_2 без достатньої правової підстави від ТОВ "Франко - Транспорт" та стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ТОВ "Франко - Транспорт" судовий збір в сумі 13032,54 грн.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено приписи п. 2 ч. 1 ст. 104 ГПК України, оскільки, відмовляючи у позові суд вважав встановленим факт укладання договору про відступлення права вимоги від 19.03.2009 року, незважаючи на те, що позивач заперечував проти факту укладання даного договору, наполягав на тому, що відповідно до п. 1 ст. 638 ЦК України зазначений договір не є укладений.

Як зазначає апелянт, договір про відступлення права вимоги від 19.03.2009 року, який нібито уклало ТОВ "Франко - Транспорт", взагалі не був предметом дослідження як у даній справі так і у справі про банкрутство (справа № 7/29-10-468), оскільки в ній міститься тільки фотокопія даного документу, завірена ФОП ОСОБА_2 Відповідач не надавав суду оригіналу даного документу при розгляді зазначених справ.

Таким чином, на думку скаржника, ФОП ОСОБА_2 відповідно до ст. 33 ГПК України не довів ту обставину, що ним був укладений з ТОВ "Франко - Транспорт" договір про відступлення права вимоги від 19.03.2009 року, а тому, відповідно, не була доведена й правова підстава отримання від позивача грошових коштів в сумі 413728 грн.

До того ж, ТОВ "Франко - Транспорт" в своїй апеляційній скарзі зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд зазначив, що відповідач отримав грошові кошти в сумі 413728 грн. на підставі договору про відступлення права вимоги від 19.03.2009 року, проте, за твердженням апелянта, зазначений висновок суду не відповідає обставинам справи, оскільки грошові кошти були отримані відповідачем не на підставі договору від 19.03.2009 року, а в процесі банкрутства ТОВ "Франко - Транспорт" (справа № 7/29-10-468), на підставі постанови господарського суду Одеської області від 11.02.2010 року про визнання банкрутом відсутнього боржника, якою зобов'язано ліквідатора здійснити заходи, передбачені ст. 52 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції чинній на момент прийняття постанови), та надати суду звіт.

Крім того, як зазначає скаржник, оскаржуване судове рішення від 05.01.2016 року було прийняте без врахування висновків, викладених у постанові Одеського апеляційного господарського суду від 27.10.2011 року по справі № 7/29-10-468, де зокрема зазначено, що господарським судом першої інстанції порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Франко - Транспорт" за відсутності доказів, що підтверджують безспірність вимог кредитора ФОП ОСОБА_2, котрий обґрунтовував свої грошові вимоги невиконанням боржником претензії від 07.08.2009 року про сплату 890000 грн. за договором про відступлення права вимоги, незважаючи на попереднє визнання боргу листом №56 від 28.09.2006 р. та підписання акту звіряння розрахунків.

Посилаючись на приписи ч.1 ст.1212 ЦК України, апелянт зазначає, що відповідач отримав грошові кошти в сумі 413728 грн. під час та за процедурою незаконно порушеного провадження у справі про банкрутство ТОВ "Франко - Транспорт", тобто у спосіб, який не передбачений законом.

Вищевказане, на думку скаржника, є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду та прийняття нового рішення.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського від 01.02.2016 р. апеляційну скаргу ТОВ "Франко - Транспорт" на рішення господарського суду Одеської області від 05.01.2016 р. у справі №916/4345/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Жекова В.І.

03.02.2016 року Одеським апеляційним господарським судом отримано клопотання ТОВ "Франко - Транспорт" в якому останнє просило витребувати з господарського суду Одеської області господарську справі №7/29-10-468.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Одеського апеляційного господарського суду №80 від 19.02.2016 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку із перебування головуючого судді Жекова В.І. у відпустці

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2016 р. для розгляду апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Франко - Транспорт" на рішення господарського суду Одеської області від 05.01.2016 р. по справі №916/4345/15 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Мишкіної М.А.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського від 19.02.2016 р. апеляційну скаргу ТОВ "Франко - Транспорт" на рішення господарського суду Одеської області від 05.01.2016 р. у справі №916/4345/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Мишкіної М.А.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 року було відкладено розгляд справи на підставі ст. 38, п.1 ст.77 ГПК України.

Даною ухвалою, зокрема, витребувано у господарського суду Одеської області справу №7/29-10-468 та зобов'язано ФОП ОСОБА_2 надати до Одеського апеляційного господарського суду оригінали для огляду та належним чином засвідчені копії для залучення до матеріалів справи договору про переуступку права вимоги від 19.03.2009 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ "Франко-Транспорт"; акту прийому-передачі від 19.03.2009 року; акту звірки від 01.06.2009 року; листа претензії від 07.08.2009 року від ОСОБА_2 до ТОВ "Франко-Транспорт"; листа від 28.09.2009 року ТОВ "Франко-Транспорт" до ОСОБА_2 про визнання боргу.

11.03.2016 року Одеським апеляційним господарським судом отримано від господарського суду Одеської області справу №7/29-10-468.

У судовому засіданні від 14.03.2016 року представником ФОП ОСОБА_2 було надано заяву в якій останній просив залучити до матеріалів справи копії договору про відступлення права вимоги від 19.03.2009 р., акт прийому-передачі від 19.03.2009 р., акт звірки, акт №56 від 28.09.2009 р., лист претензію від 07.08.2009 р.

Судовою колегією надані представником відповідача документи залучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні від 14.03.2016 р. оголошувалась перерва до 11.04.2016 року.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 р. за клопотанням представника ФОП ОСОБА_2 продовжено строк розгляду справи та відкладено розгляд апеляційної скарги на 27.04.2016 року.

У судовому засіданні від 27.04.2016 р. скаржник підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення від 14.04.2016 р., які були вручені відповідачеві 18.04.2016 року.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши у судових засіданнях представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ "Франко-Транспорт" не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 101 ГПК України апеляційна інстанція не зв'язана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а згідно до приписів ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 березня 2009 року між первісним кредитором ОСОБА_2 та новим кредитором ТОВ "Франко-Транспорт" було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов п.1.1. даного договору, первісний кредитор передає право вимоги згідно з договором застави майнових прав №06-09/13 від 06.02.2009 р., договором уступки вимоги №06-09/14 від 06.02.2009 р., а новий кредитор приймає право вимоги виконання обов'язків за основними договорами.

Відповідно до п.2.1. договору про відступлення права вимоги за передане право вимоги до боржника за основним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору суму у розмірі 890000 гривень.

Згідно з п.5.1. договору про відступлення права вимоги даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонам своїх зобов'язань.

У відповідності до акту приймання-передачі від 19 березня 2009 року, первісний кредитор (ОСОБА_2) передав, а новий кредитор (ТОВ "Франко-Транспорт") отримав засвідчені копії договору застави майнових прав №06-09/13 від 06.02.2009 р., договору уступки вимоги №06-09/14 від 06.02.2009 р., банківські виписки, які підтверджують оплату, акт звірки розрахунків між ОСОБА_2 та ТОВ «ТД «Радиалка» та інше.

Відповідно до акту звірки (а.с.15, оригінал міститься у матеріалах справи №7/29-10-468 на а.с. 30), ТОВ "Франко-Транспорт" в особі директора Халілова Р.М. та ФОП ОСОБА_2 склали акт про наступне: заборгованість ТОВ "Франко-Транспорт" перед ОСОБА_2 за договором про відступлення права вимоги складає 890 000 грн. Акт складено станом на 01.06.2009 року.

Згідно з листом-претензією від 07.08.2009 р. ФОП ОСОБА_2 просив ТОВ "Франко-Транспорт" на підставі п.2.1. договору про відступлення права вимоги та п.1 ст.224 ГК України протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання даної претенції, сплатити заборгованість ТОВ "Франко-Транспорт" перед ФОП ОСОБА_2 у сумі 890 000 грн.

Листом №56 від 28.08.2009 р. ТОВ "Франко-Транспорт" визнало суму боргу перед ФОП ОСОБА_2 розмірі 890000 грн. та повідомлено про його сплату у найближчий час.

03.10.2009 р. ФОП ОСОБА_2 повторно звернувся до ТОВ "Франко-Транспорт" з претензією зазначив, що не дивлячись на визнання ТОВ "Франко-Транспорт" суму заборгованості листом №56 від 28.08.2009 р., до теперішнього часу грошові кошти сплачені не були та просив протягом 3-х банківських днів з моменту отримання даної претензії, сплатити заборгованість.

Як вбачається з матеріалів справи №7/29-10-468, що була витребувана ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 року, 27.10.2010 ФОП ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Одеської області із заявою про визнання ТОВ "Франко-Транспорт" банкрутом, відповідно до ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки останнє не сплатило заборгованість за договором відступлення права вимоги від 19.03.2009 р. після настання встановленого строку у сумі 890 000,00 грн. та відсутнє за місцезнаходженням.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.01.2010 р. порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Франко-Транспорт" в порядку ст. 52 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; накладено арешт на майно боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, у зв'язку з чим заборонено органам стягнення та органам державної виконавчої служби стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства.

Постановою господарського суду Одеської області від 11.02.2010 р. визнано ТОВ "Франко-Транспорт" банкрутом; відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Шляхова Сергія Євгеновича; зобов'язано ліквідатора письмово повідомити про визнання ТОВ „Франко-Транспорт" банкрутом усіх відомих йому кредиторів відсутнього боржника, здійснити інші заходи, передбачені ст. 52 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та надати суду звіт; скасовано арешт, накладений на майно боржника чи інші обмеження щодо розпорядження майном боржника, заборонено накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном ТОВ „Франко-Транспорт".

В ході виявлення майна, зареєстрованого за ТОВ "Франко-Транспорт" в процедурі банкрутства, встановлено, що відповідно до довідки КП „Одеське МБТІ та РОН" №1026-06/322 від 11.02.2010 р. (справа №7/29-10-468, т.1 а.с. 53) за ТОВ "Франко-Транспорт" зареєстрована нежитлова будівля компресорної станції, площею 777,1 кв.м, по вул. Бугаївській, № 47.

Означене майно було реалізовано шляхом укладення договору купівлі-продажу від 12.03.2010 року між ТОВ "Франко-Транспорт" в особі голови ліквідаційної комісії арбітражного керуючого Шляхова Сергія Євгеновича (продавець) та ОСОБА_6 (покупець). Відповідно до п.6 даного договору за домовленістю сторін продаж нежитлової будівлі компресорної станції вчинено за ціною 413 728 грн.

Отримані від продажу майна боржника грошові кошти були у повному обсязі передані ФОП ОСОБА_2, в рахунок часткового погашення кредиторських вимог останнього, що підтверджується розпискою ФОП ОСОБА_2 (справа №7/29-10-468, т.1 а.с. 115).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.03.2010 р. затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ТОВ „Франко-Транспорт"; припинено юридичну особу - ТОВ „Франко-Транспорт"; кредиторську заборгованість банкрута списано як безнадійну, вимоги, незадоволені за відсутністю майна, вважаються погашеними; скасовано арешт та інші заходи по забезпеченню заяви, вжиті ухвалою господарського суду Одеської області від 29.01.2010 р.; припинено повноваження ліквідатора банкрута -арбітражного керуючого Шляхова С.Є.; зобов'язано ООФ АКБ "Укрсоцбанк" перерахувати залишок грошових коштів з рахунку ТОВ „Франко-Транспорт" до Державного бюджету України після чого закрити його; провадження у справі припинено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.10.2011 року ухвалу господарського суду Одеської області від 25.03.2010 року по справі № 7/29-10-468 скасовано, провадження у справі № 7/29-10-468 припинено.

Звертаючись із позовом до суду першої інстанції (справа №916/4345/15), ТОВ "Франко-Транспорт" зазначило, що надані ФОП ОСОБА_2 до господарського суду Одеської області, з метою порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Франко - Транспорт", документи є підробленими, адже, за твердженням позивача, директор ТОВ "Франко - Транспорт" Халілов Р.М. таких документів ніколи не підписував і про їх існування дізнався лише у вересні 2011 р., а тому, посилаючись на приписи ч.1 ст.1212 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти у розмірі 413 728 грн., що були ним отримані від реалізації майна боржника у справі № 7/29-10-468.

Судом першої інстанції при прийняті оскаржуваного рішення позовні вимоги визнано необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.202 Цивільного Кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1,4 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Частина 1 ст.181 ГК України встановлює, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи підтверджується, що 19 березня 2009 року між ОСОБА_2 та ТОВ "Франко-Транспорт" було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого за передане право вимоги до боржника за основним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору суму у розмірі 890000 гривень.

Заборгованість ТОВ "Франко-Транспорт" перед ОСОБА_2 підтверджується, зокрема, актом прийому-передачі від 19.03.2009 року, актом звірки від 01.06.2009 року, листом претензією від 07.08.2009 року від ОСОБА_2 до ТОВ "Франко-Транспорт", листом від 28.09.2009 року ТОВ "Франко-Транспорт" до ОСОБА_2 про визнання боргу.

Як вже було зазначено вище, ФОП ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Одеської області із заявою про визнання ТОВ "Франко-Транспорт" банкрутом, оскільки останнє не сплатило заборгованість за договором відступлення права вимоги від 19.03.2009 р. після настання встановленого строку у сумі 890 000,00 грн. та відсутнє за місцезнаходженням.

В ході процедури банкрутства було виявлено та реалізовано майно боржника за ціною 413 728 грн.

Дані грошові кошти були у повному обсязі передані ФОП ОСОБА_2, в рахунок часткового погашення кредиторських вимог останнього, що виникли на підставі договору про відступлення права вимоги від 19 березня 2009 року.

Колегія суддів вважає, що посилання апелянта на ст.1212 ЦК України, яка на підставу стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 413 728 грн. є необґрунтованим, з наступних підстав.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжує такі юридичні факти: особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали.

Набуття або збереження майна означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

Набуття або збереження майна за рахунок іншої особи є збільшенням або збереження майна у особи та є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

Обов'язковою умовою за приписами ст.1212 ЦК України має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК).

До відсутності правової підстави ст.1212 ЦК України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Наприклад, коли правочин, на підставі якого передавалася річ, згодом був визнаний недійсним або коли закінчився строк дії договору, на підставі якого особа користувалася майном, тощо.

Враховуючи те, що між сторонами було укладено договір про відступлення права вимоги від 19 березня 2009 року на підставі якого у ТОВ "Франко-Транспорт" виникло зобов'язання сплатити на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 890 000,00 грн. та у процедурі банкрутство було реалізовано майно, що належало ТОВ "Франко-Транспорт" та за реалізацію якого було отримано грошові кошти у розмірі 413 728 грн., що були спрямовані на погашення заборгованості перед ОСОБА_2, що виникла саме на підставі договору про відступлення права вимоги, колегія суддів вважає, що кошти від реалізації майна боржника, були отримані відповідачем як оплата за договором про відступлення права вимоги від 19 березня 2009 року і набуті за наявності правових підстав для цього, а тому не можуть бути витребувані у відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України як безпідставне збереження.

Відповідно до п.1 ст.202 Цивільного Кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Колегією суддів встановлено, що як на час звернення ФОП ОСОБА_2 до господарського суду Одеської області із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Франко-Транспорт", так й на теперішній час, договір про відступлення права вимоги від 19 березня 2009 року, що був укладений між ОСОБА_2 та ТОВ "Франко-Транспорт" та на підставі якого у останнього виникло зобов'язання сплатити на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 890 000,00 грн. в передбаченому законом порядку недійсним не визнаний.

Судовою колегією не приймаються до уваги посилання апелянта на те, що договір про відступлення права вимоги від 19 березня 2009 року є неукладеним, оскільки, у відповідності до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте, позивачем, у порушення даних приписів не надано жодних доказів на підтвердження того, що укладений між сторонами правочин суперечить ст. 638 ЦК України.

Не було надано позивачем й належних доказів того, що договір про відступлення права вимоги від 19 березня 2009 року керівником ТОВ "Франко-Транспорт" не підписувався та про нього він дізнався лише у 2011 році.

Судовою колегією не приймаються до уваги посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було оглянуто оригіналу спірного договору про відступлення права вимоги від 19 березня 2009 року, з наступних підстав.

Відповідно до ст.36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Так, судова колегія відзначає, що у матеріалах справи №7/29-10-468 міститься засвідчена копія договору про відступлення права вимоги від 19 березня 2009 року.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 р. зобов'язано ФОП ОСОБА_2 надати до Одеського апеляційного господарського суду оригінал для огляду та належним чином засвідчену копію для залучення до матеріалів справи договору про переуступку права вимоги від 19.03.2009 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ "Франко-Транспорт".

У судовому засіданні від 14.03.2016 року представником ФОП ОСОБА_2 було надано копію договору про відступлення права вимоги від 19.03.2009 р., а також, представник відповідача пояснив, що оригінал договору на даний час втрачений.

Не заслуговують на увагу й посилання апелянта на те, що грошові кошти у сумі 413728 грн. були отримані відповідачем не на підставі договору від 19.03.2009 року, а в процесі банкрутства ТОВ "Франко - Транспорт" (справа № 7/29-10-468), на підставі постанови господарського суду Одеської області від 11.02.2010 року про визнання банкрутом відсутнього боржника, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення ОСОБА_2 до суду першої інстанції із заявою про порушення провадження справи про банкрутство ТОВ "Франко-Транспорт" стало саме невиконання боржником своїх зобов'язань за договором про відступлення права вимоги від 19.03.2009 р., а тому, отримані в процесі реалізації майна боржника грошові кошти в сумі 413728 грн. були передані кредитору, ОСОБА_2, саме в рахунок часткового погашення кредиторських вимог останнього, що виникли на підставі договору про відступлення права вимоги.

Подальше припинення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Франко-Транспорт" у зв'язку з його безпідставним порушенням, жодним чином не свідчить про безпідставне отримання відповідачем грошових коштів у сумі 413728 грн., оскільки дані кошти отримані ОСОБА_2 саме у рахунок погашення заборгованості за договором.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання апелянта на приписи ч.1 ст.1212 ЦК України, як на підставу того, що відповідач отримав грошові кошти в сумі 413728 грн. під час та за процедурою незаконно порушеного провадження у справі про банкрутство ТОВ "Франко - Транспорт", тобто у спосіб, який не передбачений законом.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає статтям 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Одеської області від 05.01.2016 року у справі №916/4345/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Мишкіна М.А.