Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"10" травня 2016 р. Справа № 906/1512/15.

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді: Маріщенко Л.О.

Розглянувши матеріали скарги ПАТ "Коростенський завод залізобетонних шпал" на рішення та дії відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області у справі №906/1512/15 за позовом: Приватного підприємства "Мікатор" (м. Київ)

До: Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод залізобетонних шпал" (м. Коростень Житомирської області)

про стягнення 2600089,53 грн

за участю представників сторін:

від скаржника: ОСОБА_1 довіреність №46/06 від 12.01.2016

від стягувача: не з'явився

від ВДВС Коростенського МУЮ: ОСОБА_2 довіреність від 04.01.2016

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 27.10.2015, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 25.01.2016, позов задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод залізобетонних шпал" (11505, Житомирська область, м. Коростень, вул. Маяковського, 78, код 00282406) на користь Приватного підприємства "Мікатор" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 152 В, код 34964147): 1 965 600,00 грн основного боргу; 315 224,29 грн пені; 26 979,87 грн 3% річних; 161 179,20 грн інфляційних; 37 034,74 грн судового збору.

На виконання рішення господарського суду від 27.10.2015 господарським судом Житомирської області 17.02.2016 видано наказ.

11.04.2016 до суду надійшла скарга на рішення та дії відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області від Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод залізобетонних шпал" №712/06 від 08.04.2016.

Ухвалою господарського суду від 12.04.2016 скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Представник скаржника - ПАТ "Коростенський завод залізобетонних шпал" в судовому засіданні підтримала подану скаргу в повному обсязі просила її задовольнити, скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 28.03.2016; скасувати постанову про арешт коштів боржника від 31.03.2016; скасувати постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 31.03.2016, ВП №50429177 винесених відділом ДВС Коростенського МУЮ Житомирської області та зобов'язати відділ виконавчої служби закінчити вказане виконавче провадження.

Скарга мотивована тим, що боржником добровільно погашена заборгованість за наказом господарського суду Житомирської області від 17.02.2016 №906/1512/15, а тому на думку скаржника виконавчою службою не проводились дії щодо примусового стягнення коштів.

Представник відділу ДВС Коростенського МУЮ Житомирської області в судовому засіданні надала письмові заперечення на подану скаргу, вважаючи дії відділу правомірними та просила відмовити у задоволенні скарги.

Стягувач свого представника в судове засідання не направив. У поданому відзиві (вх. №5365 від 10.05.2016) зазначив, що боржник повністю погасив борг за рішенням суду. Також, ПП "Мікатор" не володіє інформацією щодо ходу примусового стягнення суми боргу, а тому просив розглядати скаргу без участі повноважного представника за наявними в справі матеріалами.

Дослідивши матеріали скарги, господарський суд вважає що дана скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відповідно абзацу перший підпункту 9.1 пункту 9 Постанови пленуму ВГСУ від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (в редакції постанови пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. N 13), за змістом цієї статті ГПК скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно приписів ст. 57 ЗУ "Про виконавче провадження", арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна (п. 4 даної статті).

Так, 10.03.2016 старшим державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 50429177, згідно якої боржнику було надано строк для добровільного виконання рішення суду до 16.03.2016. Дана постанова, в порушення ст. 25 ЗУ "Про виконавче провадження", надіслана сторонам 12.03.2016 (а.с.80 т.2).

16.03.2016 державний виконавець, на підставі заяви боржника про відкладення виконавчих дій № 520/06 від 16.03.2016 у зв'язку з несвоєчасним одержанням постанови про відкриття виконавчого провадження, виніс постанову про відкладення виконавчих дій до 26.03.2016 (а.с.81-82 т.2).

28.03.2016, після закінчення терміну, на який було відкладено провадження виконавчих дій, державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 250601,81 грн (а.с.83 т.2)

31.03.2016 державним виконавцем винесені постанови: про арешт коштів майна боржника та оголошення заборони на відчудження (а.с.88 т.2) та про арешт коштів боржника (а.с.90 т.2), про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 50,00 грн (а.с.86 т.2) які направлені, зокрема, на адресу боржника 31.03.2016.

Однак, згідно зі ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Також, відповідно п. 4.1.8 Інструкції від 02.04.2012 № 512/5 "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" (далі - Інструкція), розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, державний виконавець зобов'язаний винести постанову відповідно до частини другої статті 57 Закону. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборон на його відчуження. Постанова підписується державним виконавцем та скріплюється печаткою органу ДВС.

Аналізуючи даний пункт Інструкції, господарський суд доходить висновку, що примусове виконання рішення починається з дати винесення постанови про арешт і вилучення майна боржника.

Крім того, відповідно п. 3.7.1 Інструкції, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Господарський суд констатує, що відповідно ст. 57 ЗУ "Про виконавче провадження", державний виконавець повинен був винести постанови про арешт і вилучення майна боржника 28.03.2016. Оскільки ЗУ "Про виконавче провадження" не забороняє винесення постанови про арешт коштів та майна боржника пізніше, то господарський суд вважає їх винесення правомірними. Отже, примусове виконання рішення господарського суду у справі № 906/1512/15 розпочалося 31.03.2016.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 28.03.2016 винесена передчасно.

Крім того, відповідно до розяснень п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльності органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26 грудня 2003 року, витрати виконавчого провадження та виконавчий збір відповідно до ст. 45, 46 Закону України "Про виконавче провадження" стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній по-перше, не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк, а по-друге, рішення було виконано примусово.

Як вбачається з матеріалів справи, в матеріалах виконавчого провадження №50429177 відсутні будь-які відомості про те, що відділом державної виконавчої служби Коростенського МРУЮ Житомирської області проводились будь-які дії, які можливо кваліфікувати як заходи примусового виконання рішень, визначені ст. 32 Закону

Крім того, саме тільки винесення 31.03.2016 постанови про арешт коштів боржника та направлення її копій до фінансових установ без послідуючого виявлення та вилучення в боржника грошових коштів, з послідуючим зарахування на рахунок стягувача, не може бути достатнім доказом вчинення заходів примусового виконання рішення.

Така ж правова позиція викладена в постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 у справі № 906/1021/15.

Слід зазначити, що в матеріалах справи № 906/1512/15 наявні докази добровільної сплати боржником боргу за рішенням суду від 27.10.2015 (а.с.47-48 т.2) та заява про повернення виконавчого документа у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду, яке вручене виконавчій службі 04.04.2016 (а.с.105 т.2).

Відповідно п.8 ст.49 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно п. 6 ст. 28 ЗУ "Про виконавче провадження", у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Однак, державним виконавцем, станом на день судового засідання (10.05.2016), не здійснено таких дій.

У зв'язку із вищевикладеним, суд визнає дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайнного управління юстиції неправомірними в частині винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 28.03.2016 та не закінчення виконавчого провадження № 50429177 у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, відповідно задовольняє скаргу боржника в цих частинах. Решта вимог скарги не підлягає задоволенню.

При винесені ухвали судом також враховується п. 9.13 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.10.2012 № 9 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", згідно якої за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Керуючись ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Законом України "Про виконавче провадження", господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод залізобетонних шпал" на дії відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайнного управління юстиції Житомирської області задовольнити частково.

2. Визнати доводи Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод залізобетонних шпал" викладені у скарзі щодо скасування постанови відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайнного управління юстиції про стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням №50429177 від 28.03.2016 та зобов'язання закінчити виконавче провадження № 50429177 правомірними.

3. Скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайнного управління юстиції Житомирської області про стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням №50429177 від 28.03.2016.

4. Відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайнного управління юстиції Житомирської області у виконавчому провадженні №50429177 здійснити заходи передбачені п.8 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження".

5. Доводи Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод залізобетонних шпал" в решті вимог скарги визнати неправомірними, скаргу у цій частині відхилити.

Ухвала господарського суду Житомирської області може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя ОСОБА_3

Друк: ОСОБА_4

1 - в справу

2,3 - сторонам (рек. з повід.)

4 - ВДВС Коростенського МРУЮ (рек.з повід.)