ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р. Справа № 922/6286/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх. №863 Х/1-7) на рішення господарського суду Харківської області від 17.02.16 у справі

за позовом ПАТ НАК "Нафтогаз України", м. Київ,

до Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації, смт Хорошеве,

про стягнення 673027,99 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Господарським судом Харківської області розглядалась позовна вимога про стягнення з відповідача 297410,62 грн. 3% річних та 375617,37 грн. інфляційних втрат за договором на купівлю-продаж природного газу № 14/2337/11 від 30 вересня 2011 року.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.02.2016 року суддя Хотенець П.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник відповідача у відзиві та в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

На думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

30 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивачем, продавцем) та Комунальним підприємством теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (відповідачем, покупцем) був укладений договір № 14/2337/11 купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

Відповідно до пункту 1.1. договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у IV кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно пункту 1.2. договору, газ що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями.

Відповідно до пункту 2.1. договору, продавець передав покупцеві з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року газ в обсязі до 17801,000 тис. куб.м., у тому числі по місяцях кварталів на суму 17005945,04 грн.

Згідно пункту 3.1. договору, продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Відповідно до пункту 3.3. договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно пункту 3.4. договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до договору купівлі-продажу природного газу від 30 вересня 2011 року позивач передав у власність покупцю протягом жовтня 2011 - грудня 2012 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 17005945,04 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31 жовтня 2011року на суму 86976,70 грн., від 31 жовтня 2011 року на суму 779599,80 грн., від 30 листопада 2011 року на суму 1842350,76 грн., від 30 листопада 2011 року на суму 205450,13 грн., від 31 грудня 2011 року на суму 212955,06 грн., від 31 грудня 2011 року на суму 1882129,48 грн., від 31 січня 2012 року на суму 2446237,59 грн., від 31 січня 2012 року на суму 302683,10 грн., від 29 лютого 2012 року на суму 2742103,70 грн., від 29 лютого 2012 року на суму 343255,22 грн., від 31 березня 2012 року на суму 1900350,92 грн., від 31 березня 2012 року на суму 220217,90 грн., від 30 квітня 2012 року на суму 28623,04 грн., від 30 квітня 2012 року на суму 241335,31 грн., від 27 листопада 2012 року на суму 6076,00 грн., від 27 листопада 2012 року на суму 403245,38 грн., від 30 листопада 2012 року на суму 18573,62 грн., від 30 листопада 2012 року на суму 1242944,02 грн., від 31 грудня 2012 року на суму 26164,36 грн., від 31 грудня 2012 року на суму 2074632,95 грн.

Відповідно до пункту 6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав свої зобов'язання за договором в повному обсязі, оскільки частково сплатив за поставлений газ на суму 17005945,04 грн.

З матеріалів справи вбачається, що Комунальне підприємство теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації оплату за поставлений газ здійснював несвоєчасно, що підтверджується сальдо та довідкою по операціях щодо покупця.

Відповідач вказує на той факт, що частина розрахунків з позивачем за період заявлений позивачем у позові по договору № 14/2337/11 на купівлю-продаж природного газу, на яку було позивачем нараховано 3 % річних та інфляційні витрати були проведені на підставі: платіжного дорученням № 26 від 25 грудня 2012 року (спільне протокольне рішення від 20 грудня 2012 року № 3323) сплачено 273477,00 грн., платіжного доручення № 1 від 14 лютого 2013 року (спільне протокольне рішення від 18 січня 2013 року № 122) сплачено 470883,00 грн, платіжного доручення № 281 від 27 лютого 2013 року сплачено 500000,00 грн, платіжного доручення № 3 від 06 березня 2013 року (спільне протокольне рішення від 20 лютого 2012 року № 500) сплачено 385805,00 грн., платіжного доручення № 341 від 11 березня 2013 року сплачено 110000,00 грн., платіжного доручення № 367 від 13 березня 2013 року сплачено 902900,00 грн, платіжного доручення № 369 від 13 березня 2013 року сплачено 2500000,00 грн., платіжного доручення № 370 від 14 березня 2013 року сплачено 100000,00 грн., платіжного доручення № 387 від 15 березня 2013 року сплачено 300000,00 грн., платіжного доручення № 397 від 18 березня 2013 року сплачено 40000,00 грн., платіжного доручення № 472 від 25 березня 2013 року сплачено 75000,00 грн, платіжного доручення № 523 від 26 березня 2013 року сплачено 100000,00 грн., платіжного доручення № 528 від 27 березня 2013 року сплачено 130000,00 грн., платіжного доручення № 8 від 22 липня 2013 року (спільне протокольне рішення від 18 липня 2013 року № 1393) сплачено 936541,00 грн., платіжного доручення № 11 від 24 вересня 2013 року (спільне протокольне рішення від 19 вересня 2013 року № 1650) сплачено 142615,00 грн.; договору про організацію взаєморозрахунків № 180/30 від 14 лютого 2014 року на суму 4500000,00 грн. у відповідності до платіжного доручення № 1 від 01 квітня 2014 року; договору про організацію взаєморозрахунків № 338/30 від 26 вересня 2014 року на суму 1122214,42 грн. у відповідності до платіжного доручення № 16 від 26 вересня 2014 року.

Механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату електроенергії, визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11 січня 2005 року.

Взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, Міністерством фінансів Автономної Республіки Крим, головними фінансовими управліннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11 січня 2005 року, визначені Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики, НАК "Нафтогаз України" № 55/57/43 від 03 лютого 2009 року, який був чинним станом на час отримання субвенцій за протокольними рішеннями (пункт 1.1. Порядку).

В пункті 3 вище наведених Спільних протокольних рішень сторони передбачили порядок та строки проведення взаєморозрахунків, зокрема визначили, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Таким чином, уклавши Спільні протокольні рішення сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за спожитий природний газ, поставлений відповідно до договору № 14/2337/11 від 30 вересня 2011 року.

Для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених вище вказаними Спільними протокольними рішеннями.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 26 березня 2015 року у справі № 924/1808/14 та від 01 грудня 2015 року у справі № 922/3285/15.

За змістом підпункту 2 пункту 10 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язались не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору купівлі-продажу природного газу № 14/2337/11 від 30 вересня 2011 року. У пункту 15 договорів про організацію взаєморозрахунків визначили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Таким чином, уклавши договори про організацію взаєморозрахунків сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за спожитий природний газ, поставлений відповідно до договору № 14/2337/11 від 30 вересня 2011 року.

Для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених вище вказаними договорами про організацію взаєморозрахунків.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України по справам №5011-1/1043-2012-42/528-2012 від 09 вересня 2014 року (№ 3-105гс14), № 5011-35/1272-2012-42/527-2012 від 09 вересня 2014 року (№ 3-102гс14), № 5011-35/1533-2012-19/522-2012 від 09 вересня 2014 року (3-101гс14), 924/1230/14 від 01 липня 2015 року (3-322гс15).

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що оскільки уся сума заборгованості по договору №14/2337/11 від 30 вересня 2011 року на яку позивач нарахував 3% річних та інфляційні витрати була повністю погашена на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків та Спільних протокольних рішень, то нарахування (3 % річних та інфляційні витрати) зроблені на суму заборгованості, що була погашена у відповідності до договорів про організацію взаєморозрахунків та Спільних протокольних рішень, були зроблені позивачем безпідставно, а тому - правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеними обставинами, а тому - підстави для її задоволення відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 17.02.2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 28.04.2016 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Хачатрян В.С.