ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016р. Справа№ 914/439/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Південно Західна залізниця, м.Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Граніт - Захід, м. Львів,

про стягнення 636 141,54 грн.

Суддя Яворський Б.І. при секретарі Зубкович Д.С.

Представники:

від позивача

від відповідача: ОСОБА_2

На розгляд господарського суду Публічним акціонерним товариством Українська залізниця в особі регіональної філії Південно Західна залізниця подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю Граніт - Захід про стягнення 636 141,54 грн.

Ухвалою суду від 18.02.2016 року порушено провадження у справі, яку призначено до розгляду на 01.03.2016 року. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду. Ухвалою суду від 12.04.2016р. строк розгляду справи продовжувався на 15 днів.

У судове засідання 26.04.2016р. зявився представник позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив стягнути з відповідача 538 759,99 грн. основного боргу, 84 789,59 грн. пені, 6 733,98 грн. інфляційних втрат та 5857,98 грн. 3% річних.

Представник відповідача у судове засідання 26.04.2016 року зявився, подав відзив на позов, у якому визнав заборгованісь перед позивачем, зазначивши, що причиною такої заборгованості є важке матеріальне становище відповідача. Відтак, просив не застосовувати до відповідача штрафних санкцій, а також розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, повно, всебічно і обєктивно зясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

01.10.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Граніт - Захід (замовник, відповідач) та Державним територіально-галузевим обєднанням «Південно-Західна залізниця» (підрядник, позивач) укладено договір №ПЗ/КМС-285-146588/НЮ. Відповідно до п.1.1 договору підрядник зобовязується в порядку та на умовах, визначених договором, виконати роботи з укладання колії довжиною 330м та старопридатного стрілочного переводу, згідно протоколу домовленості про договірну ціну (додаток №1) та розрахунку витрат (додаток №2).

Термін виконання робіт складає не пізніше 6 місяців з дня укладання договору (п.2.1договору). Загальну вартість робіт визначається на основі розрахунку витрат та становить 155 391,76 грн., в т.ч. ПДВ 25 898,63 грн. (п.3.2 договору).

Відповідно до п.3.2 договору розрахунки за договором проводяться шляхом попереднього перерахування коштів замовником на рахунок підрядника в розмірі 50% від загальної вартості договору протягом 15 банківських днів з дати укладення договору згідно виставлених платіжних документів. Вартість робіт може змінюватися у випадку зміни обсягів робіт, підвищення цін на матеріали та послуги, збільшення вартості залізничного тарифу та вартості витрат на роботу локомотивів і буде відкоригована після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт додатковою угодою (п.3.3 договору).

Додатковою угодою №1 від 03.06.2015р. до договору підряду сторони внесли зміни в п.12.1 договору, продовживши термін його дії.

Додатковою угодою №2 від 16.06.2015р. до договору підряду сторони внесли зміни в п.3.1 договору, змінивши загальну вартість робіт, яка становить 412 580,91 грн. Крім того, доповнено договір від 01.10.2014р. додатком, а додаток №1 викладено в новій редакції.

Відповідно до постанови КМУ від 25.06.2014р. №200 утворено Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» у звязку з реорганізацією ДТГО «Південно-Західна залізниця» шляхом злиття.

Додатковою угодою №3 від 30.10.2015р. до договору підряду сторони внесли зміни в п.3.1 договору, змінивши загальну вартість робіт, яка становить 694 151,75 грн. Крім того, доповнено договір від 01.10.2014р. додатком №4

Додатковою угодою від 24.12.2015р. сторони погодили внесення змін в договір підряду від 01.10.2014р. в частині зміни реквізитів сторін.

На виконання умов договору підряду та додаткових угод до нього, сторони підписували акти виконаних робіт:

· за грудень 2014р. на суму 155 391,76 грн. з ПДВ;

· за червень 2015р. на суму 257 189,15 грн.;

· складений 27.11.2015р. на суму 281 570,84 грн.,

на загальну суму 694151,75 грн.

27.10.2015р., 06.01.2016р. та 15.03.2016р. позивачем надіслано відповідачу претензії про погашення заборгованості, проте відповідач відповіді на них не дав.

Відповідачем частково оплачено вартість виконаних робіт на суму 155 391,76 грн. Станом на дату прийняття рішення відповідачем не оплачено 538 391,76 грн. вартості робіт підряднику.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Між сторонами виникли взаємні права та обовязки на підставі укладеного договору підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ч. 1 ст. 843 ЦК України). Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі (ч. 1 ст. 844 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 846 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

У матеріалах справи містяться акти приймання виконаних підрядних робіт, підписані представниками замовника та підрядника без жодних зауважень. До матеріалів справи сторонами не долучено доказів про виявлені будь-які недоліки чи порушення зі сторони підрядника. Відповідно, у замовника виник обовязок оплатити виконані роботи.

Як встановлено ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610, частини першої статті 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено, а представником відповідача у судовому засіданні визнано належне виконання підрядником договірних зобовязань, натомість відсутні докази повної оплати виконаних робіт. Відтак, замовник вважається таким, що прострочив виконання грошового зобовязання, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 538 391,76 грн. вартості робіт є правомірною.

На підставі п.6.2 договору позивач нарахував відповідачу 84 789,59 грн. пені. Суд, здійснивши перерахунок суми пені, зазначає, що до стягнення з відповідача підлягає 83 687,97 грн. пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 6733,98 грн. інфляційних втрат та 5 857,98 грн. 3% річних. Провівши перерахунок зазначених сум, суд зазначає. що правомірною до стягнення є 5 790,56 грн. 3% річних та 6 733,98 грн. інфляційних втрат.

Щодо клопотання відповідача про незастосування штрафних санкцій та розстрочення виконання рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.218 ГК України відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України).

Пунктом 1 статті 233 ГК України визначено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Таким чином, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов'язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

Пленум Вищого господарського суду України звертає увагу, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 №18.).

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно з п.7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012 підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Клопотання відповідача про незастосування штрафних санкцій та розстрочення виконання рішення у даній справі мотивовано важким фінансовим становищем товариства, однак жодних доказів на підтвердження даних обставин суду не подано. Враховуючи це, суд відмовляє у його задоволенні, оскільки відповідачем не доведено наявності обставин виняткового характеру, які б дозволили звільнити його від відповідальності та розстрочити виконання рішення суду.

У п. 10 постанови «Про судове рішення» від 26.03.2012 р. №6 Пленум Вищого господарського суду України звертає увагу, що результати розгляду господарським судом заяв (клопотань) учасників судового процесу повинні зазначатися в мотивувальній, а не в резолютивній частині рішення суду, прийнятого по суті справи, за винятком тих випадків, коли суд вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову (статті 67, 68 ГПК), відстрочку або розстрочку виконання рішення (стаття 121 ГПК).

Відповідно до ч.2 ст.4-3 та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України).

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 3, 12, 33, 34, 44, 49, 82-85, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Граніт - Захід (79025, місто Львів, вулиця Левандівська, будинок 3, ) на користь Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ) в особі регіональної філії Південно Західна залізниця (01601, місто Київ -30, вулиця Лисенка, будинок 6, ) 538 759,99 грн. основного боргу, 83 687,97 грн. пені, 5 790,56 грн. 3% річних, 6 733,98 грн. інфляційних втрат та 9 524,59 грн. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. У задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення суду відмовити повністю.

У судовому засіданні 26.04.2016р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст складений та підписаний 27.04.2016 р.

Суддя Яворський Б.І.