РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2016Справа №910/5107/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тусмо»

до Міністерства оборони України

третя особа Державна казначейська служба України

про стягнення 2643270 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Сищук В.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - Кривошея Д.А. (представник за довіреністю);

від третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Тусмо» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України, третя особа - Державна казначейська служба України про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 2643270 грн.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, позивач, у відповідності до укладеного між сторонами Договору №286/3/15/572 від 21.11.2015 про закупівлю товарів за державні кошти, поставив відповідачу одяг зимовий, чоловічий на загальну суму 6447000 грн., проте відповідач у порядку та у строки, обумовлені Договором вказаний товар оплатив лише частково.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором у розмірі 2643270 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві, зокрема, вказавши, що на підставі вказаного договору позивачем було поставлено одяг зимовий, чоловічий на загальну суму 6447000 грн., проте сума, яку позивач просить стягнути не була зареєстрована у органах Державної казначейської служби як бюджетне зобов'язання, оскільки рахунки направлено Міністерству оборони України після закінчення 2015 бюджетного року, що суперечить п.4.2 Договору та вимогам Бюджетного кодексу України.

У зв'язку з тим, що відповідно до Бюджетного кодексу України усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, крім випадків передбачених цим Кодексом, а кошти на закупівлю зазначеного товару було виділено з Державного бюджету України у 2015 році і на 2016 рік вказані витрати не заплановано, Міністерство оборони України не має можливості оплатити отриманий товар.

На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила, хоча про час і місце його проведення повідомлена у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Положеннями ст.712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що 27.11.2015 між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тусмо» (постачальник) укладено договір №286/3/15/572 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), у відповідності до умов якого постачальник зобов'язався у 2015 році поставити замовникові одяг робочий, чоловічий (куртка та штани) маскувальні зимові з тканини синтетичної водовідштовхувальної вибивної (основа білого кольору)), у кількості та за цінами, зазначеними в специфікації постачання товарів, а замовник зобов'язався прийняти і оплатити товар.

Згідно пункту 3.1 Договору, ціна Договору становить 6447000 грн., у тому числі ПДВ 1074500 грн.

Умовами п.4.1 Договору передбачено, що оплата за фактично поставлений товар проводиться протягом 30 банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на поставлений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером постачальника.

Відповідно до положень п.10.1 Договору цей Договір набирає чинності з моменту підписання його двома сторонами і діє до 31.12.2015, а з питань розрахунків - до повного виконання сторонами зобов'язань по даному Договору.

Разом з тим, 28.12.2015 сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до договору №286/3/15/572 від 27.11.2015, відповідно до якої сторони погодили внести зміни до абзацу першого п.10.1 основного Договору.

Так, з урахуванням змін внесених до п.10.1 Договору сторони погодили, що Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.03.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх виконання.

Позивач належним чином виконав свої зобов'язання, здійснивши поставку товару на загальну суму 6447000 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №220 від 17.12.2015, №222 від 17.12.2015, №223 від 21.12.2015, №225 від 23.12.2015 та не заперечується відповідачем.

Відповідач в свою чергу, прийнятий товар у строки та у порядку, визначеними умовами договору оплатив лише частково на суму 3803730 грн., внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 2643270 грн.

Разом з тим, Департаментом державних закупівель та постачання Міністерства оборони України було направлено позивачеві листи №286/6/567 від 04.02.2016 та №286/6/568 від 04.02.2016 відповідно до яких Департамент повернув надані позивачем документи без реалізації у зв'язку із закінченням бюджетного рогу. Тим самим не оплативши поставлений товар відповідно до видаткових накладних №223 від 21.12.2015 та №225 від 29.12.2015 та відмовившись від його оплати в подальшому.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення вказаної заборгованості з відповідача на користь позивача..

Доводи відповідача щодо надання звітів до органів Державного казначейства із запізненням, внаслідок чого відповідні фінансові зобов'язання відповідача не зареєстровано, наслідком чого стало ненадходження бюджетних коштів на оплату поставленого товару та відсутність бюджетного фінансування для оплати отриманого товару в 2016 році, як на підстави відмови у позові судом оцінюються критично, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Разом з тим, вказана норма не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки подією є явище, що виникає незалежно від волі людей, а надходження бюджетних коштів на рахунок замовника є дією, яка залежить від волевиявлення іншої особи, тобто фактично договір містить умову, відповідно до якої виконання зобов'язання з оплати коштів за виконані роботи пов'язано з дією особи, яка не є стороною такого договору.

Проте, за змістом ст.511 Цивільного кодексу України, зобов'язання не може створювати обов'язку для третьої особи. Крім того, згідно з ч.2 ст.528 Цивільного кодексу України, навіть у випадку покладення виконання обов'язку боржником на іншу особу, відповідальним за виконання зобов'язання залишається боржник, а не така особа.

Отже, враховуючи викладене, відсутність бюджетного призначення на фінансування оплати товару за договором не може бути підставою для звільнення замовника від обов'язку оплати отриманий товар, оскільки в разі відсутності коштів для оплати замовник був вправі та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати товару, а не приймати їх результати.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

На підставі положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 32-38, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6; ідентифікаційний код 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тусмо» (10006, м. Житомир, вул. Денишівська, 4; ідентифікаційний код 13548679) заборгованість в сумі 2643270 (два мільйона шістсот сорок три тисячi двісті сімдесят) грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 39649 (тридцять дев'ять тисяч шістсот сорок дев'ять) грн. 06 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 26.04.2016

Суддя Я.В. Маринченко