РІШЕННЯ

"04" травня 2016 р.Справа № 921/112/16-г/8
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М.

розглянув справу

за позовом Заступника керівника Тернопільської місцевої прокуратури, бульвар Шевченка, 7, м. Тернопіль, 46000, в інтересах держави, в особі ОСОБА_1 районної ради, вул. Б. Хмельницького, 24, м. Зборів, Тернопільська область, 47201, ОСОБА_1 районного будинку культури, вул. Б. Хмельницького, 37, м. Зборів, Тернопільська область, 47201

до відповідача ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3, вул. Верхоставна, буд. 6, м. Зборів, Тернопільська область, 47201

про cтягнення заборгованості в загальній сумі 47 665 грн 12 коп. та зобов'язання звільнити і повернути приміщення комунальної власності

За участі представників:

Прокурора: Марцун А.А. старшого прокурора відділу, посвідчення №011291 від 24.10.2012 р.

Позивача: ОСОБА_4 - представника, довіреність № 1 від 01.04.2015 р.; ОСОБА_5 керівника, паспорт серії НЮ №267208 виданий Зборівським РМ УМВС України в Тернопільській області 19.11.2011 р.

Відповідача: ОСОБА_6 - адвоката, посвідчення №554 від 26.06.2009 р.

В попередніх судових засіданнях прокурору та представникам сторін роз'яснювались процесуальні права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22, 29, 81-1 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

За відсутності відповідного клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть справи:

Заступник керівника Тернопільської місцевої прокуратури звернувся до господарського суду Тернопільської області з позовом в інтересах держави, в особі ОСОБА_1 районної ради, ОСОБА_1 районного будинку культури, надалі - позивач, до відповідача - ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3, м. Зборів, Тернопільська область, про cтягнення заборгованості в загальній сумі 47 665 грн 12 коп., з якої: 5 311,94 грн заборгованість по орендній платі за період з листопада місяця 2013 р. по травень місяць 2014 р. (включно) та 42 353,18 грн неустойка за фактичне користування приміщенням за період з червня місяця 2014 р. по грудень місяць 2015 р. (включно), а також - зобов'язання звільнити і повернути приміщення комунальної власності, загальною площею 107,1 кв.м, яке знаходиться за адресою: вул. Б. Хмельницького, 45, м. Зборів, Тернопільська область.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за ОСОБА_7 оренди приміщення від 01.06.2012 р., невжиттям ОСОБА_1 районною радою та ОСОБА_1 районним будинком культури заходів щодо стягнення орендної плати та усунення допущених відповідачем під час користування комунальним майном порушень, у зв'язку із чим у прокурора відповідно вимог чинного законодавства виникло право на звернення до суду з даним позовом.

В підтвердження наведеного до матеріалів справи долучено: розпорядження голови районної ради №20 від 01.04.2004 р., заяву б/н від 12.04.2012 р., Договір оренди приміщення б/н від 01.06.2012 р., акт прийому - передачі нежитлового приміщення, згідно договору оренди від 01.04.2004 р.; рішення господарського суду Тернопільської області від 20.01.2014 р. по справі №921/1136/13-г/1, лист №7 від 06.06.2014 р., лист б/н від 17.07.2015 р. із доказами його надіслання на адресу відповідача; розрахунок заборгованості, а також інші документи, належним чином засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Розгляд справи, призначений вперше ухвалою суду від 16.02.2016 р. на 14:30 год. 29.02.2016 р., в порядку ст. 77 ГПК України, було відкладено на 14:30 год. 21.03.2016 р. В судових засіданнях 21.03.2016 р., 04.04.2016 р. та 04.05.2016 р., в порядку ч. 3 ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерва до 15:00 год. 04.04.2016 р., до 16:15 год. 18.04.2016 р. та, відповідно, до 16:00 год. 04.05.2016 р., про що повноважних представників сторін було повідомлено під розписки (в матеріалах справи). Ухвалою суду від 18.04.2016 р., розгляд справи було відкладено на 11:00 год. 04.05.2016 р., з викладених у ній підстав. В порядку статті 69 ГПК України, строк вирішення спору було продовжено на п'ятнадцять днів, про що судом винесено відповідну ухвалу від 18.04.2016 р.

В судове засідання 04.05.2016 р. повноважний представник відповідача прибув, в задоволенні позову просить відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов б/н від 04.04.2016 р. Окрім того, долучив до матеріалів справи додаткові письмові пояснення на позовну заяву б/н від 04.05.2016 р. (вх. №9537), згідно яких, зокрема, зазначив, що ФОП ОСОБА_8 факт користування вказаним у позові приміщенням та необхідність сплати орендної плати визнає. Неправомірними, на думку останнього, є вимоги про оплату додаткових нарахувань у вигляді подвійної орендної плати. Вважає, що договір оренди приміщення від 01.06.2012 р. чинний, оскільки листів про припинення дії останнього, пропозицій щодо укладення нового договору оренди приміщення чи переукладення існуючого відповідач не отримував. Доказів направлення на адресу відповідача згаданих листів позивачем до матеріалів справи не долучено, як і не надано жодних доказів, які б свідчили про вжиття позивачем заходів щодо вручення кореспонденції безпосередньо підприємцю. Квитанція про направлення поштової кореспонденції, за відсутності опису вкладення, на його думку, не може бути належним доказом надіслання листа про припинення дії договору, оскільки не містить інформацію про те, які саме документи направлялись. Поряд із цим, стверджує, що долучена позивачем до матеріалів справи копія свідоцтва на право власності не є належним доказом наявності у нього права власності на приміщення будинку культури; надані позивачем документи свідчать про порушення ОСОБА_1 РБК при укладенні договору оренди приміщення з відповідачем його статуту; позивачем не надано доказів на підтвердження повноважень особи, яка підписала договір зі сторони позивача. Разом із тим зазначає, що відповідач зі своєї сторони вживає заходів щодо врегулювання порушеного в позові питання, твердження позивача про ухилення ФОП ОСОБА_3 від його вирішення є безпідставними.

Прокурор в судове засідання прибув, надав додаткові письмові обґрунтування позовних вимог б/н від 04.05.2016 р., згідно яких просить суд зобовязати відповідача повернути частину нежитлового будинку у м. Зборові по вул. Б. Хмельницького, 45, площею 107,1 кв.м, шляхом підписання акту приймання-передачі протягом 10 днів з дня вступу рішення в законну силу. Вважає, що дані обґрунтування по суті є уточненням способу виконання рішення, просить суд прийняти їх до розгляду та, відповідно, у випадку задоволення позовних вимог, останні, з врахуванням поданих обґрунтувань, задовольнити в повному обсязі, з підстав, наведених у позовній заяві та посилаючись на долучені докази. Дослідивши зміст поданого позивачем додаткового обґрунтування та співставивши його зміст з раніше заявленими позовними вимогами, суд приймає останнє, як таке, що подане у відповідності до вимог ст. 22 ГПК України.

Повноважні представники позивача в судове засідання 04.05.2016 р. прибули. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та посилаючись на долучені до матеріалів справи документи. Зокрема, що згідно п. 8.6 ОСОБА_7 оренди обов'язковою умовою для його пролонгації є оформлення додаткового договору. Відповідач був обізнаний з даною умовою, проте не вчинив зі своєї сторони жодних дій щодо оформлення такого додаткового договору. Відтак, вважають, що Договір оренди припинився 30.05.2014 р., згідно п. 8.5 ОСОБА_7, за закінченням терміну його дії.

Окрім того, на виконання вимог ухвали суду від 18.04.2016 р., позивач згідно супровідного листа за №32 від 23.04.2016 р. (вх. №9561 від 04.05.2016 р.) долучив до матеріалів справи належним чином засвідчену копію наказу начальника Відділу культури і туризму ОСОБА_1 РДА від 02.04.2012 р. №20/01-5 про призначення особи, яка підписала Договір оренди приміщення від 01.06.2012 р. зі сторони орендаря на посаду виконуючого обовязки директора ОСОБА_1 РБК; копію фіскального чека ПН5 від 17.07.2015 р., як доказ надіслання на адресу відповідача листа від 17.07.2015 р.; копію листа ОСОБА_1 районної ради від 08.08.2014 р. №01-194 про відсутність заперечень щодо продовження договорів оренди з підприємцями, в т.ч. і відповідачем у даній справі. Також, в судовому засіданні повноважний представник позивача зазначив, що витребовувані судом докази надіслання на адресу відповідача ОСОБА_7 та акту передачі, про які йдеться у листі від 17.07.2015 р., відсутні, оскільки проекти вказаних документів для належного ознайомлення були надані відповідачу на його прохання нарочно. Окрім того, повідомив, що станом на день розгляду даного спору в суді на рахунок ОСОБА_1 РБК жодних коштів на оплату заборгованості від ФОП ОСОБА_3 не надходило. Поряд із цим, супровідним листом б/н від 04.05.2016 р. (вх. №9559 від 04.05.2016 р.) долучив до матеріалів справи копію посадової інструкції в.о. директора ОСОБА_1 районного будинку культури та листа ОСОБА_1 РЕМ за №105 від 11.04.2016 р. Разом з тим, зазначив, що єдиним власником орендованого відповідачем приміщення є Зборівська районна рада, приміщення з володіння останньої не вибувало, витяг з реєстру прав на нерухоме майно позивачем не надано, оскільки станом на сьогоднішній день інформація про власність на нерухомість до реєстру не вносилась. Належним доказом, який свідчить про те, що Зборівська міська рада є власником спірного приміщення, на думку позивача, є долучене ним до матеріалів справи свідоцтво про право власності. Зауважує, що згідно вимог чинного законодавства, якби мало місце відчуження нерухомого майна, частину якого орендує відповідач, то така інформація обовязково була б відображена в реєстрі.

Зборівська районна рада явку повноважного представника в судове засідання 04.05.2016 р. не забезпечила, проте звернулась до суду із письмовим клопотанням за №01-105 від 04.05.2016 р. (вх. №9560 від 04.05.2016 р.) про розгляд справи без його участі. Поряд з цим, в попередніх судових засіданнях повноважний представник ОСОБА_1 районної ради позовні вимоги підтримував в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях доводи та пояснення представників сторін, думку прокурора, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

В силу положень ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року N 1697-VII, представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Згідно із абзацом четвертим ч. 1 ст. 2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною третьою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Господарського процесуального кодексу України від 08.04.1999 р. №3-рп/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарюючих товариств з частиною державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає, з посиланням на законодавство, підстави подання позову, вказує в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

З матеріалів справи вбачається, що Зборівська районна рада є засновником (власником) ОСОБА_1 районного будинку культури, останній належить до комунальної власності району. Майно районного будинку культури є власністю районної ради, яке передано йому для здійснення покладених на нього завдань (Статут РБК - в матеріалах справи).

Відтак, враховуючи, що майно, яке є предметом судового розгляду належить до комунальної власності, а також те, що ОСОБА_1 районною радою та ОСОБА_1 районним будинком культури не вживались належні заходи щодо захисту порушених прав та останні самостійно не ініціювали питання щодо їх реалізації в судовому порядку, суд вважає, що в даному випадку має місце порушення інтересів держави, а звернення заступника керівника Тернопільської місцевої прокуратури до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтовано належним чином.

01.06.2012 р. між ОСОБА_1 районним будинком культури, як Орендодавцем, з однієї сторони, та Приватним підприємцем ОСОБА_3, як Орендарем, з другої сторони, за погодженням із ОСОБА_1 районною радою, як власником майна, укладено Договір оренди приміщення (надалі Договір).

Відповідно до умов даного ОСОБА_7, Орендодавець зобовязався передати Орендарю у тимчасове користування нежитлове приміщення для здійснення торгівельної діяльності, в технічно справному стані, в кількості 1 кімната, загальною площею 107,1 кв.м, що розміщене за адресою: вул. Б. Хмельницького, 45, м. Зборів, Тернопільська область, вартість якого визначена станом на 31.03.2012 р. і становить 68 925 грн згідно із звітом про незалежну (експертну) оцінку, а Орендар зобовязався прийняти дане приміщення та використовувати його за призначенням (п. 1.1 р. 1 ОСОБА_7).

Згідно п. 2.2 р. 2 ОСОБА_7, Орендар набуває права користування майном з моменту підписання сторонами даного договору та акту прийому-передачі. Приміщення вважається переданим з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі (п. 2.3 р. 2 ОСОБА_7).

Відповідно до п.п. 3.1-3.4 р. 3 ОСОБА_7, Орендар зобов'язується сплачувати Орендарю орендну плату не пізніше 15 числа наступного місяця після укладення договору кожного року. Сума орендної плати становить 746,69 грн в місяць, яка визначена згідно Методики розрахунку орендної плати затвердженої рішенням сесії районної ради від 22.12.2011 р. № 148. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць та індекс інфляції за поточний місяць. Оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Орендодавця.

П. 9.3 р. 9 ОСОБА_7 сторони визначили, що останній набуває чинності з моменту підписання його обома сторонами. При цьому, згідно п. 1.2 р. 1 ОСОБА_7, термін дії договору з 1 червня 2012 р. по 30.05.2014 р.

Слід зазначити, що відповідач нежитловим приміщенням, розміщеним за адресою: вул. Б. Хмельницького, 45, м. Зборів, Тернопільська область, загальною площею 107,1 кв.м користувався і до укладення договору оренди від 01.06.2012 р., з 01.04.2004 р. згідно договору оренди від 01.04.2004 р., що підтверджується наявним в матеріалах справи актом прийому передачі нежитлового приміщення. Беручи до уваги, що зазначене приміщення з користування відповідача не вибувало (у звязку із закінченням договору оренди, укладення договору оренди на новий строк) акт прийому-передачі даного нежитлового приміщення сторонами не складався. Зазначене підтверджено повноважними представниками сторін у судовому засіданні.

Поряд з цим, факт укладення між сторонами у справі ОСОБА_7 оренди приміщення від 01.06.2012 р., правомірність останнього, користування відповідачем орендованим майном та неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобовязань по сплаті орендних платежів встановлений рішенням господарського суду Тернопільської області у справі №921/1136/13-г/1 від 20.01.2014 р.

Зокрема, рішення господарського суду Тернопільської області від 20.01.2014 р. у справі №921/1136/13-г/1 позовні вимоги Прокурора Зборівського району, в інтересах держави в особі ОСОБА_1 районного будинку культури задоволено повністю, стягнуто з ФОП ОСОБА_8 5 226 грн 83 коп. заборгованості по орендній платі та 4 033 грн 91 коп. пені.

Разом із тим, вказаним судовим рішення встановлено, що ОСОБА_1 районний будинок культури згідно Статуту, затвердженого рішенням ОСОБА_1 районної ради № 56 від 05.12.2006 року, створений за рішенням засновника (власника) ОСОБА_1 районної ради, і належить до комунальної власності району, є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахункові та інші рахунки в установах банків, печатку, кутовий штамп зі своїм найменуванням, бланки, і інші реквізити.

ОСОБА_1 районного будинку культури є власністю районної ради, яке передане останньому для здійснення покладених на нього завдань.

Відповідно до п. 4.8 Статуту, ОСОБА_1 районний будинок культури, серед іншого, має право здавати в оренду майно за погодженням з засновником (власником).

Рішення суду у справі №921/1136/13-г/1 не оскаржувалось, набрало законної сили та є чинним.

04.02.2014 р. судом, на підставі ст. 116 ГПК України, видано відповідні накази на примусове виконання даного рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За даних обставин, доводи представника відповідача про укладення правочину всупереч статутній діяльності відповідача та його підписання зі сторони Орендодавця неповноважною особою, на думку суду, є безпідставними.

Майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, що перебуває у комунальній власності регулюється Законом України "Про оренду державного та комунального майна", який передбачає істотні умови договору, а також інші умови, передбачені за згодою сторін.

У відповідності до статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

За своїм змістом і правовою природою, укладений між сторонами Договір є договором оренди і сторони в ньому досягли згоди по всіх істотних умовах, визначили права та обовязки сторін.

У відповідності до п. 6 статті 283 Господарського кодексу України (далі ГК України) до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ст. 762 ЦК України).

Як вже зазначалось вище, відповідно до п. 3.1 р. 3 ОСОБА_7, Орендар зобовязався сплачувати Орендодавцю орендну плату не пізніше 15 числа наступного місяця після укладення договору кожного року.

В силу приписів ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Однак, як стверджує позивач та вбачається із долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ФОП ОСОБА_3 по орендній платі згідно ОСОБА_7 оренди приміщення від 01.06.2012 р. за період з листопада 2013 р. по травень 2014 р. (включно), відповідач взяті на себе зобовязання щодо своєчасного внесення орендної плати не виконував, орендні платежі не сплачував, внаслідок чого станом на день звернення до суду його заборгованість по орендній платі за вказаний вище період становить 5 311 грн 94 коп.

Відповідач та його повноважний представник не заперечили належними до допустимими доказами доводів позивача, як і не надали суду доказів добровільної, своєчасної та повної сплати боргу.

За даних обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 5 311 грн 94 коп. боргу по орендній платі згідно ОСОБА_7 від 01.06.2012 р. за період з листопада 2013 р. по травень 2014 р. (включно) є правомірними та такими, що підлягають до задоволення.

Згідно з ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічна норма міститься в ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Поряд з цим, ч. 3 ст. 10 вказаного Закону передбачено, що за згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови.

Ст. ст. 6, 627 ЦК України визначено свободу договору, а саме те, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, п. 8.5 р. 8 ОСОБА_7 сторони визначили, що договір оренди припиняється, зокрема, в результаті закінчення терміну дії договору. Як вже зазначалось вище, термін дії договору з 1 червня 2012 р. по 30.05.2014 р.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього ОСОБА_7 або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим ОСОБА_7. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід'ємною частиною ОСОБА_7 (п. 8.6 р. 8 ОСОБА_7).

Отже, встановивши додаткові до передбачених ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" умови продовження договору, сторони у відповідності до ст. 6 ЦК України врегулювали вказані відносини на власний розсуд.

Таким чином, враховуючи наведені вище правові норми та викладену у п. 8.6 р. 8 ОСОБА_7 домовленість сторін, суд вважає, що у даному випадку автоматичне продовження строку дії ОСОБА_7 в передбаченому ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" порядку неможливе, оскільки пролонгація спірного договору оренди потребує укладення між сторонами відповідної додаткової угоди.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 районною радою було погоджено продовження даного договору на один рік (лист за №01-194 від 08.08.2014 р.). Повноважні представники позивача зазначили, що з метою належного оформлення продовження оренди відповідачу було надано два примірними додаткового договору з актом прийому-передачі. Однак відповідачем нового договору оренди приміщення не підписано та на адресу ОСОБА_1 районного будинку культури не повернуто. Проте самих документів, як і доказів їх направлення на адресу відповідача, суду не надано.

Повноважний представник відповідача факт отримання підприємцем згаданих вище документів заперечив. Поряд із цим, доказів пролонгації дії ОСОБА_7 у передбаченому п. 8.6 р. 8 ОСОБА_7 оренди від 01.06.2012 р. порядку не надав, як і не надав доказів особистого звернення до позивача з відповідними листами/пропозиціями щодо продовження терміну дії ОСОБА_7 оренди приміщення від 01.06.2012 р.

За даних обставин, доводи представника відповідача про автоматичну пролонгацію ОСОБА_7 оренди приміщення від 01.06.2012 р. суд визнає безпідставними та погоджується із доводами позивача про те, що спірний правочин припинив свою дію з 01.06.2014 р.

Судом враховано, що аналогічної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України, зокрема, у постанові №920/1225/15 від 06.03.2016 р.

Ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" передбачено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до п. 4 ст. 291 ГК України, правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Ст. 785 ЦК України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

П. 4.1 р. 4, п. 6.1 р. 6 ОСОБА_7 передбачено, зокрема, обовязок Орендаря повернути обєкт з експлуатації Орендодавцю у звязку із припиненням дії даного договору в стані, не гіршому ніж прийняття в експлуатацію в порядку, визначеному договором.

Відповідно до ст. 795 ЦК України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Як вже зазначалось вище, п. 2.3 р. 2 ОСОБА_7 передбачено, що приміщення вважається переданим з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі.

В судовому засіданні встановлено та не заперечено повноважним представником відповідача, що станом на день розгляду спору в суді нежитлове приміщення, загальною площею 107,1 кв.м, що розміщене за адресою: вул. Б. Хмельницького, 45, м. Зборів, Тернопільська область, знаходиться в користування Орендаря та Орендодавцю не повернуто.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги в частині зобовязання відповідача звільнити орендоване приміщення та повернути його Орендарю є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають до задоволення.

Окрім того, в силу приписів ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обовязку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно представленого позивачем розрахунку, відповідачу нараховано та заявлено до стягнення за період з червня місяця 2014 р. по грудень місяць 2015 р. (включно) плату за фактичне користування майном в загальній сумі 42 353 грн 18 коп.

Законодавство у сфері орендних правовідносин пов'язує припинення обов'язків орендаря з фактом поверненням об'єкта договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі. У разі не виконання обов'язку, передбаченого ч. 1 ст. 785 ЦК України, цивільним законодавством передбачена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов'язання щодо повернення об'єкта оренди.

В судовому засіданні встановлено, що узгоджені дії сторін на укладення та підписання додаткового договору з метою продовження дії ОСОБА_7 оренди приміщення від 01.06.2012 р. відсутні (відсутні додаткові угоди про продовження дії ОСОБА_7, звернення ФОП ОСОБА_3 щодо продовження дії ОСОБА_7 тощо), договір оренди припинив свою дію з 01.06.2014 р., орендоване майно по сьогоднішній день відповідачем орендарю не повернуто, відповідач орендованим майном користується безпідставно. Доказів протилежного суду не надано.

За даних обставин, розглянувши наданий позивачем розрахунок нарахування відповідачу плати за фактичне користування приміщенням комунальної власності в сумі 42 353 грн 18 коп., суд вважає його обґрунтованим та таким, що проведений у відповідності до норм чинного законодавства, а позов в даній частині таким, що підлягає до задоволення.

При цьому, враховуючи викладені у відзиві на позов б/н від 04.04.2016 р. (вх. №8006 від 04.04.2016 р.) заперечення відповідача та, відповідно, заявлене у ньому клопотання про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки, суд відзначає наступне:

У розумінні ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Спеціальна позовна давність в один рік відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (п. 253 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Слід зазначити, що встановлені ст. 230, ч. 6 ст. 232 ГК України, ст. 258 ЦК України строки застосування господарських санкцій діють в часі, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з положеннями ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Поряд із цим, неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Таким чином, неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів ст. 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня).

Таким чином, застосування до спору про стягнення неустойки за користування майном (приміщенням) спеціальної позовної давності, передбаченої п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, є неправильним, оскільки в даному випадку підлягає до затосування загальна позовна давність.

Позов про стягнення, зокрема, неустойки за фактичне користування приміщенням подано до суду в межах загального строку позовної давності.

За даних обставин, доводи відповідача про сплив строку позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки, на думку суду, є безпідставними, а клопотання про застосування позовної даності в даній частині позову, є таким , що задоволенню не підлягає.

Судом враховано що аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного суду України від 20.03.2012р. у справі №40/117 та п. 5.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна".

Згідно вимог ст. ст. 32, 33 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору в сумі 2 756 грн суд покладає на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 22, 29, 32-34, 43, 44, 49, 69, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3, вул. Верхоставна, буд. 6, м. Зборів, Тернопільська область, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 районного будинку культури, вул. Б. Хмельницького, буд. 37, м. Зборів, Тернопільська область, ідентифікаційний код 34285342, 5 311 грн 94 коп. заборгованості по орендній платі та 42 353 грн 18 коп. неустойки за користування приміщенням.

3. Зобовязати фізичну особу підприємця ОСОБА_3, вул. Верхоставна, буд. 6, м. Зборів, Тернопільська область, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, звільнити частину нежитлового будинку, що знаходиться у м. Зборові по вул. Б. Хмельницького, 45 площею 107,1 м 2 та повернути його по акту прийму-передачі ОСОБА_1 районному будинку культури, вул. Б. Хмельницького, буд. 37, м. Зборів, Тернопільська область, ідентифікаційний код 34285342, в десятиденний строк з дня набрання рішенням суду законної сили.

4. Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3, вул. Верхоставна, буд. 6, м. Зборів, Тернопільська область, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 2 756 грн, у тому числі 1 378 грн - за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру та 1 378 грн за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру, на рахунок 4091 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, ідентифікаційний код одержувача 02910098, код економічної класифікації видатків бюджету 2800.

5. Накази видати стягувачам після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (складення повного рішення).

7. Сторони та прокурор вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (складення повного рішення), через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 10.05.2016 р.

Суддя І.М. Гирила