УХВАЛА

27.04.2016Справа № 35/348
За скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві.

За позовом Публічне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

До Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

Про стягнення 450 839, 22 грн.

Суддя Лиськов М.О.

Представники сторін:

від позивача: Ветоха Д.М. (дов. № 910 від 23.06.2015)

від відповідачів не з'явився

від ДВС Савчук К.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 у справі № 910/11401/15 у 28.03.2016 надійшла скарга Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2016, скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві призначено до розгляду на276.04.2016.

В судове засідання, призначене на 27.04.2016, представники позивача та ДВС з'явились та надали пояснення у справі.

В судове засідання, призначене на 27.04.2016, представник відповідача не з'явився, однак через канцелярію суду подав пояснення та клопотання про розгляд справи без його участі.

Судом встановлено, рішенням Господарського суду міста Києва від 13.10.2003 у справі № 35/348, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 10.03.2004, позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» були частково задоволені, а саме: стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом») на користь Позивача 293 859,24 грн. заборгованості, 1 700,00 гри витрат по сплаті державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання вищезазначеного рішення Господарським судом міста Києва 10.11.2003 було видано відповідний наказ № 35/348.

19.01.2004 державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м. Києва Кулішом О.О. була винесена постанова № 0883/10 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 35/348.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 у справі № 35/348 було затверджено мирову угоду від 22.01.2016 у даній справі, укладену між ДП «НАЕК «Енергоатом» (Боржник) та ПАТ «ММК ім. Ілліча» (Стягу в ач).

В свою чергу ДП «НАЕК «Енергоатом» звернулося до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві з заявою від 02.03.2016 № 3134/10 про закінчення виконавчого провадження ВП № 40462654 у зв'язку з затвердженням судом мирової угоди.

Підпунктом 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІУ (далі - ЗУ «Про виконавче провадження») передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (частина 3 статті 49 ЗУ «Про виконавче провадження»).

17.03.2016 на адресу ДП «НАЕК «Енергоатом» надійшла постанова старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Савчука К.П. від 11.03.2016 ВП № 40462654 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 29 567,72 грн. у зв'язку з тим, що наказ Господарського суду міста Києва № 35/348 від 10.11.2003 у наданий боржникові для добровільного його виконання строк не виконаний.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 25 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною 2 статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини 3 статті 27 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Верховним Судом України у постанові від 28.01.2015 у справі № 924/205/13-г наведена правова позиція про те, що сплив строку наданого для добровільного виконання рішення суду сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконане, а державним виконавцем вчинено дії спрямовані на примусове виконання (заходи примусового виконання рішення).

Відповідно до статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

З огляду на те, що у виконавчому провадженні ВП № 40462654 примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2003 у справі 35/348 про стягнення з Боржника на користь Стягувача боргу не розпочиналось та здійснене не було, а матеріали виконавчого провадження не містять доказів примусового виконання ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві наказу Господарського суду міста Києва у справі № 35/348, стягнення виконавчого збору з ДП «НАЕК «Енергоатом» є незаконним.

Відтак постанова Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 11.03.2016 ВП № 40462654 про стягнення виконавчого збору в розмірі 29 567,72 грн. підлягає визнанню недійсною.

Згідно ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень.

Відповідно до п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», господарським судом за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З огляду на викладене суд приходить до висновку щодо протиправності дій відділу ДВС.

Суд вправі виявивши порушення допущені державною виконавчою службою визнати дії чи бездіяльність незаконними, а наслідки таких дій недійсними.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу задовольнити.

2. Визнати незаконними дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови від 11.03.2016 ВП № 40462654 про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» виконавчого збору у розмірі 29 567,72 грн.

3. Визнати недійсною постанову Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 11.03.2016 ВП № 40462654 про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» виконавчого збору у розмірі 29 567,72 грн.

4. Копію ухвали направити відповідачу та відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст. 106 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.О. Лиськов