ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року Справа № 910/23326/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Палія В.В., Студенця В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Етернум"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 16.03.16
у справі№910/23326/15
господарського судуміста Києва
за позовомЗаступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради
доДепартаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Етернум"
третя особаПриватний нотаріус Немм Олена Володимирівна
провизнання недійсним договору
за участю представників від:
позивачаБезносик А.О. (дов. від 11.03.16)
відповідачівГорбачевська О.О. (д. від 04.01.16), Гаращенко І.В. (д. від 30.09.15)
прокуратуриСуходольський С.М. (посв. від 02.02.16)

В С Т А Н О В И В :

Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та Товариства з обмеженою відповідальністю „Етернум" про визнання недійсним договору купівлі-продажу будівлі головного корпусу, літ. Ж, по просп. Академіка Глушкова, 10 у місті Києві загальною площею 2592,10 кв.м, укладеного 16.07.10 між Головним управлінням комунальної власності міста Києва та ТОВ „Етернум".

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.12.15 (суддя

Мельник В.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.16 (колегія суддів у складі: головуючого-судді Гончарова С.А., суддів: Куксова В.В., Тищенко О.В.), позов задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу будівлі головного корпусу літ. Ж по просп. Академіка Глушкова, 10 у місті Києві, загальною площею 2592,10 кв.м, укладений 16.07.10.

Не погоджуючись з судовими актами у справі, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, в позові відмовити. Скарга обґрунтована тим, що прокурор не наділений повноваженнями подавати позов в інтересах Київської міської ради. Також, скаржник зазначає, що Київською міською радою, як позивачем по справі, пропущено трьохрічний строк позовної давності та Заступником прокурора міста Києва також пропущено усі можливі строки позовної давності, а це є підставою для відмови у задоволенні позову. Товариство з обмеженою відповідальністю „Етернум" вважає, що придбання нею об'єкту нерухомості здійснене ним без порушень вимог Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, слідчим відділом прокуратури міста Києва здійснювалось досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000160 від 10.02.15 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що впродовж 2007-2010 років службові особи Київської міської ради та Київської міської державної адміністрації організували незаконне, за завідомо заниженою вартістю, привласнення майна територіальної громади міста у вигляді об'єктів нерухомості, чим завдали збитків бюджету міста у сумі понад 255000000,00 грн.

Зокрема встановлено, що рішенням Київської міської ради від 17.09.09 № 17/2086 "Про внесення змін до рішення Київради від 08.02.07 № 62/723 "Про Програму приватизації комунального майна територіальної громади міста Києва на 2007-2010 роки" включено до переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу на аукціоні нежилий будинок по вул. Академіка Глушкова, 10, літ. "Ж" в м. Києві.

У подальшому, наказом Головного управління комунальної власності м. Києва (на даний час змінено назву на Департамент комунальної власності м. Києва) від 30.11.09 № 665/1-ПР визначено провести приватизацію вказаного будинку шляхом продажу на аукціоні, забезпечити проведення його оцінки.

Згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності - ТОВ "Консалтингова компанія Бі.Еф.Сі" вартість будинку визначена у розмірі 6492030,00 грн. Наказом Головного управління комунальної власності м. Києва № 32-ПР затверджено вказаний висновок суб'єкта оціночної діяльності.

Наказом Головного управління комунальної власності м. Києва від 03.06.10 № 426-ПР, вирішено провести повторний продаж на аукціоні будинку та встановити початкову ціну продажу у сумі 5453305,00 грн. 04.06.10 в газеті "Дивіденди-Інформ" опубліковано оголошення про проведення аукціону.

Відповідно до протоколу № 22 про хід торгів на аукціоні, 06.07.10 відбувся аукціон з продажу вказаного будинку, за результатами якого 16.07.10 між Головним управлінням комунальної власності м. Києва та ТОВ "Етернум" укладено договір купівлі-продажу будівлі головного корпусу літ. Ж по просп. Академіка Глушкова, 10 у м. Києві загальною площею 2592,10 кв.м., який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 4475.

Крім того, згідно з виписками з рахунку Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) грошові кошти, які надійшли від ТОВ "Етернум" у якості оплати за договором купівлі-продажу, повернуто на розрахункові рахунки вказаного підприємства 19.08.10 в сумі 545330,52 грн. та 2453987,34 грн. та 20.08.10 у сумі 2453987,34 грн. як помилково перераховані та у зв'язку з відсутністю договору купівлі-продажу в управлінні.

Суди вказаний договір визнали недійсним, пославшись на те, що під час приватизації вказаного будинку порушено встановлений законодавством порядок приватизації, що відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу об'єкта приватизації, внаслідок чого прокуратура в інтересах держави в особі Київської міської ради просила суд визнати недійсним договір від 16.07.10 про купівлю-продаж будівлі головного корпусу літ. Ж по просп. Академіка Глушкова, 10 у м. Києві загальною площею 2592,10 кв.м., укладений між Головним управлінням комунальної власності міста Києва та Товариством з обмеженою відповідальністю "Етернум".

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне підтримати такі висновки з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства - у редакції, яка була чинною на момент укладення договору). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В даному випадку судами встановлено, що аукціон з продажу вказаних нежилого будинку проведено з порушенням порядку, встановленого Законом України "Про приватизацію державного майна", Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", всупереч моральним засадам та інтересам суспільства (оскільки майно громади було продане службовими особами Київради та Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради по заниженій ціні, за фактичної відсутності конкуренції, а в подальшому, сплачені кошти взагалі повернуті покупцю), та цей правочин не спрямований на настання правових наслідків, встановлених ним, а спрямований на безкоштовне відчуження комунального майна (його дарування відповідачу).

Зазначені підстави правомірно стали підставами для визнання недійсним договору купівлі-продажу будівлі головного корпусу, літ. Ж, по просп. Академіка Глушкова, 10 у місті Києві загальною площею 2592,10 кв.м, укладеного 16.07.10 між Головним управлінням комунальної власності міста Києва та ТОВ „Етернум".

Щодо доводів касаційної скарги, то слід вказати наступне.

Право прокурора на позов. Статтею 121 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що на прокуратуру покладається представництво інтересів держави в судах у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно зі ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економічно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Водночас Київська міська рада не вжила заходів щодо визнання недійсним вказаного незаконного договору, що є підставою для пред'явлення позову згідно зі ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

На підставі ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокуратурою Києва повідомлено Київську міську раду про звернення до суду з вказаним позовом.

Враховуючи викладене, доводи скаржника стосовно того, що прокурор не наділений повноваженнями подавати позов в інтересах Київської міської ради, як органу місцевого самоврядування, підлягають відхиленню.

Щодо правомірності набуття майна скаржником.

Відповідно до ст. 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності на державне або комунальне майно у разі його приватизації в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 29 Закону України "Про приватизацію державного майна" порушення встановленого законодавством порядку приватизації є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу об'єкта приватизації в порядку, передбаченому законодавством України.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства здійснюється його підготовка до приватизації. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону строк підготовки об'єкта малої приватизації до продажу не повинен перевищувати двох місяців з дня прийняття рішення про включення його до відповідного переліку об'єктів, що підлягають приватизації.

Судами встановлено, що підготовку будинку до приватизації розпочато лише 30.11.09 згідно з наказом Головного управління комунальної власності м. Києва № 665/1-ПР, в той час, як рішення про приватизацію прийнято 17.09.09, чим порушено імперативні норми щодо строків підготовки об'єкта малої приватизації до продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону, підготовка об'єкта малої приватизації до продажу здійснюється органами приватизації, які, зокрема, визначають початкову вартість продажу об'єкта на аукціоні, готують та публікують інформацію про об'єкти малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях та місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації.

Водночас, згідно умов договору від 07.08.07 № 149/2, укладеного між Головним управлінням комунальної власності м. Києва та Українською універсальною товарною біржею на реалізацію майна з аукціонів, інформаційні бюлетені та місцеву пресу, інші друковані видання у яких публікують інформацію про об'єкти малої приватизації не визначено.

Так, оголошення про проведення аукціону з продажу вказаного майна опубліковано в газеті "Дивіденди-Інформ", у визначеному Українською універсальною товарною біржею виданні, в порушення вимог абз. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", оскільки вказане видання не було визначено органом приватизації, що в результаті звузило коло потенційних покупців у аукціоні щодо продажу цього об'єкту приватизації.

Враховуючи вказане, судами правомірно не прийняті до уваги доводи скаржника стосовно того, що публікація оголошення про проведення аукціону з продажу Об'єкта приватизації в газеті "Дивіденди-Інформ" здійснена без порушень вимог абз. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Порушення вимог законодавства про приватизацію у разі відсутності визначених органом приватизації інформаційних бюлетенів та місцевої преси, інших друкованих виданнях, в яких необхідно було опублікувати інформацію про об'єкт приватизації є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного за результатом такої приватизації.

Крім того, зі змісту протоколу про хід торгів на аукціоні від 06.07.10 вбачається, що початкову ціну об'єкта визначено у розмірі 5453305,20 грн., з боку TOB "Етернум" запропоновано ціну 5453305,20 грн., при цьому пропозицій від ТОВ "Ларго Груп" не надходило.

Водночас, відповідно до ст. 13 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" продаж об'єктів малої приватизації на аукціоні полягає у передачі права власності покупцю, який запропонував у ході торгів найвищу ціну. Зі змісту цього положення вбачається, що право власності набуває особа, яка запропонувала найвищу (а не єдину, як в даному випадку) ціну.

Частиною 13 Порядку відчуження об'єктів державної власності, затвердженого Постановою КМУ від 06.06.07 № 803 встановлено, що відчуження майна шляхом його продажу здійснюється на конкурентних засадах.

В даному випадку (як це встановлено судами та не заперечується скаржником, в тому числі, у касаційній скарзі), конкурсу фактично не було, так як лише відповідач-2 пропонував свою ціну, а ТОВ "Ларго Груп" не запропонував своєї ціни взагалі. Тому ТОВ "Ларго Груп" фактично не було покупцем, його роль зводилася виключно до присутності в той час, як відповідач-2 на неконкурентних засадах придбавав комунальне майно. Таким чином, суди дійшли вірного висновку, що в порушення вказаних норм чинного законодавства, аукціон фактично не проводився, оскільки майно продано за початковою ціною та жодним з покупців не запропоновано вищої ціни, проте договір купівлі-продажу спірного майна все ж таки було укладено.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідач-2 не міг не знати, що він придбав попередньо уцінене комунальне майно фактично без конкурсу (що є порушенням законодавства), тому він не може мати "виправданих очікувань", про які йдеться у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Стретч проти Сполученого королівства" та "Федоренко проти України".

До того ж, як стверджує сам скаржник у своїй касаційній скарзі, 19.08.10 (через місяць після укладення договору) йому було повернуто повну суму з бюджету міста Києва, сплачену за спірним договором.

Відтак, укладаючи (в порушення законодавства) безконкурентно договір купівлі-продажу комунального майна та утримуючи кошти, які визначені ціною цього комунального майна, відповідач-2 не має права очікувати, що набуде майно, яке належить громаді.

Зазначеним спростовуються як доводи про правомірність набуття майна в процесі приватизації, так і доводи про безпідставне незастосування судами рішення Європейського суду з прав людини у справах "Стретч проти Сполученого королівства" та "Федоренко проти України".

Щодо строку позовної давності, то вказані доводи скаржника також не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на наступне.

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України, зокрема відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 1, 2, 4 статті 29 ГПК України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду на підставі закону (процесуальне представництво), а тому положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду в інтересах, у цьому випадку, Київської міської ради. Таким чином, має значення момент, з якого Київська міська рада була обізнана про порушення прав громади.

В той же час, Київська міська рада не була стороною спірного договору (договір купівлі-продажу, укладений 16.07.10 між Головним управлінням комунальної власності м. Києва та TOB "Етернум") та не знала про факт його укладення, а також про те, що він укладений з порушенням чинного законодавства.

Згідно Положення про Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 29.12.12 № 2383.

Департамент є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби, печатку із зображенням Державного герба України та своїм найменуванням.

Департамент перейменовано відповідно до рішення Київської міської ради від 15.03.12 N 198/7535 "Про діяльність виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації)" з Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке є правонаступником Головного управління з питань майна Київської міської державної адміністрації та, в частині приватизації об'єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва, регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву.

Згідно з Положенням, Департамент здійснює контроль за виконанням зобов'язань, передбачених у договорах оренди.

Департамент очолює директор, який призначається на посаду і звільняється з посади головою Київської міської державної адміністрації за поданням заступника голови Київської міської державної адміністрації.

Директор Департаменту звітує перед головою Київської міської державної адміністрації про виконання покладених на Департамент завдань та затверджених планів роботи.

Виходячи з вищевикладеного, Департамент комунальної власності м. Києва не повідомляє Київську міську раду про результати проведення аукціону, а отже Київській міській раді не були повідомлені обставини допущення порушень при проведенні спірного аукціону та укладення спірного договору купівлі-продажу.

Про наявність підстав для позову (про факт порушення права громади та про обставини укладення оскаржуваного договору та проведення спірного аукціону) як прокуратурі, так і Київраді стало відомо лише під час проведення досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0000160 від 10.02.15.

Тому суди правомірно виходили з того, що строк позовної давності не пропущений.

Отже, доводи касаційної скарги спростовуються вищевикладеним та не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, а тому, постанову апеляційного господарського суду слід залишити без змін, так як вона ухвалена при повному з'ясуванні всіх обставин справи та при вірному правозастосуванні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Етернум" залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.03.16 у справі №910/23326/15 залишити без змін.

Головуючий - суддя Б. М. Грек

Судді В. В. Палій

В.І. Студенець