ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року Справа № 910/16785/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді суддівПопікової О.В. Гольцової Л.А., Кролевець О.А.
за участю представників:
позивача:Петровська А.М., дов. від 21.03.2016 №03/2/661;
відповідача:Рябченко В.О., дов. від 28.02.2014 №Д-062/2014; Попічко Р.Р., дов. від 28.02.2014 №Д-058/2014;
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А.
на рішенняГосподарського суду міста Києва від 01.09.2015
та на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 14.12.2015
у справі№ 910/16785/15 Господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А.
доДержавної компанії з експорту та імпорту продукції та послуг військового та спеціального призначення „Укрспецекспорт"
простягнення 33 710 грн. 27 коп.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (далі - позивач, банк) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (далі - відповідач, ДК "Укрспецекспорт") про стягнення заборгованості за договором № 17/USE-12.2-92-Д/Г-09 про забезпечення надання гарантії від 01.04.2009 у розмірі 33 710 грн. 27 коп., з яких: - 400,00 доларів США комісії за надання та обслуговування Контргарантії, що за курсом НБУ станом на 15.06.2015 еквівалентно 8 423 грн. 52 коп. за період 02.01.2015 до 01.07.2015; - 184,21 доларів США, заборгованості за комісійними іншого банку-гаранта Bank of Algeria, що за курсом НБУ (21,0588) станом на 15.06.2015 еквівалентно 3879 грн. 24 коп.; - 0,15 доларів США, пені за несвоєчасну сплату комісії нарахованої у доларах США, що за курсом НБУ (21,0588) станом на 15.06.2015 еквівалентно 3 грн. 16 коп. за період з 12.01.2015 до 15.06.2015 включно; - 18 023 грн. 49 коп. комісії за прийняття зобов'язань з Контргарантії за період з 28.11.2014 до 29.05.2015 включно; - 3 грн. 70 коп. пені за несвоєчасну сплату комісій у гривні за період з 16.12.2014 до 15.06.2015 включно; - 109 грн. 72 коп. заборгованість з 3% річних за період з 16.12.2014 до 15.06.2015 включно; - 3 267 грн. 44 коп. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату комісій у період з 16.12.2014 до 15.06.2015 включно.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.09.2015 (суддя Прокопенко Л.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 (головуючий суддя Гаврилюк О.М., судді Коротун О.М., Лобань О.І.) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення місцевого суду та постанова апеляційної інстанції обґрунтовані приписами статей 36,46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з урахуванням яких суди дійшли висновку, що позивач був позбавлений можливості надавати послуги за договором від 01.04.2009 № 17/USE-12.2-92-Д/Г-09 про забезпечення надання гарантії у зв'язку із введенням з 21.11.2014 у ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" тимчасової адміністрації. Відповідно, оскільки позивач просить стягнути заборгованість з надання послуг за договором у період з 02.01.2015 до 01.07.2015, за умови неможливості надання таких послуг, суди не знайшли підстав для задоволення позовних вимог. Також суди першої та апеляційної інстанцій наголосили на необхідності включення вимог Банку Алжиру в частині сплати комісійних, про стягнення яких також заявлено позивачем, до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Не погодившись з рішенням І та постановою апеляційної інстанцій, ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та постанову, прийняти у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на порушення та неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, зокрема приписів статті 567 Цивільного кодексу України, статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Судами залишено поза увагою обставини щодо дійсності договору від 01.04.2009 № 17/USE-12.2-92-Д/Г-09, з огляду на відсутність у матеріалах справи повідомлення від Банку Алжиру про звільнення від зобов'язань за Контргарантією. Крім цього банк наголошує на помилкових висновках судів І та апеляційної інстанцій стосовно припинення договору від 01.04.2009 № 17/USE-12.2-92-Д/Г-09 у зв'язку із запровадженням у банку тимчасової адміністрації.

Від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому останній просив залишити без змін оскаржувані судові рішення з мотивів, у них викладених.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 11.04.2016 було відкладено розгляд касаційної скарги на 26.04.2016.

Розглянувши касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи, повноти їх встановлення в судових рішеннях та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 01.04.2009 Відкрите акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк", назва якого була змінена на Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (гарант), та Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (принципал) уклали договір № 17/USE-12/1-92-Д/Г-09 про забезпечення надання гарантії, відповідно до умов якого гарант за дорученням принципала забезпечує випуск банком Bank of Algeria, Алжир ("Банк-гарант") гарантії на суму 61 402,99 доларів США на користь Центрального управління матеріально-технічного забезпечення Міністерства національної оборони АНДР, згідно з умовами Контракту від 17.04.2008 № ЕО1608, укладеного між принципалом та бенефіціаром.

В подальшому між гарантом та принципалом було укладено договори про внесення змін до Договору гарантії від 07.05.2009, 18.03.2010, 01.07.2011, 22.09.2011, 21.12.2011, 21.06.2012, 20.06.2013, 27.06.2014, за умовами яких строк дії договору було продовжено.

Відповідно до п. 1.2 договору від 01.04.2009 № 17/USE-12/1-92-Д/Г-09 гарант випускає на користь банку-гаранта Контргарантію для подальшого випуску гарантії банком-гарантом на користь бенефіціара.

Забезпеченням виконання договору є застава майнових прав на грошові кошти у розмірі 61402,99 дол. США, що розміщені на депозитному рахунку № 2451/840 у гаранта згідно з договором довгострокового банківського вкладу "Комфорт" від 26.03.2004 № 64-ІВ/USE-12/1-74-Д/Г-04 ( п.1.7).

Відповідно до п. 2.2.1 договору від 01.04.2009 № 17/USE-12/1-92-Д/Г-09 гарант зобов'язується протягом двох банківських днів з дати підписання договору випустити Контргарантію за умови виконання принципалом вимог передбачених п. 2.1.6. договору.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, позивач у повному обсязі виконав взяті на себе за договором зобов'язання та випустив Контргарантію.

Предмет позову у даній справі становить вимога про стягнення комісійних за надання та обслуговування Контргарантії та за прийняття зобов'язань з Контргарантії у період з 28.11.2014 до 01.07.2015, а також нарахованих у зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язку з оплати наданих за договором від 01.04.2009 № 17/USE-12/1-92-Д/Г-09 послуг штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 200 Господарського кодексу України, гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов'язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов'язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Як унормовано статтею 560 Цивільного кодексу України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Гарантія діє протягом строку, на який вона видана (частина 1 статті 561 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 563 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов'язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред'явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії (частини 1, 2 статті 564 Цивільного кодексу України).

Статтею 565 Цивільного кодексу України передбачено, що гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Гарант має право на оплату послуг, наданих ним боржникові (стаття 567 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 568 Цивільного кодексу України, зобов'язання гаранта перед кредитором припиняється у разі: 1) сплати кредиторові суми, на яку видано гарантію; 2) закінчення строку дії гарантії; 3) відмови кредитора від своїх прав за гарантією шляхом повернення її гарантові або шляхом подання гаранту письмової заяви про звільнення його від обов'язків за гарантією.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач, посилаючись на приписи статті 205 Господарського кодексу України, неодноразово наголошував на тому, що зобов'язання за договором гарантії припинилися з 20.11.2014, оскільки саме з цієї дати банк був визнаний неплатоспроможним, а 21.11.2014 у банку була введена процедура тимчасової адміністрації, яка не передбачає виконання вимог кредиторів, а також не передбачає відновлення платоспроможності банку, а лише його ліквідацію або продаж. Відтак, на думку відповідача, оскільки банк втратив можливість виконати зобов'язання гаранта за договором, то відповідно, у ДК "Укрспецекспорт" припинилося зобов'язання зі сплати комісійних за договором гарантії.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що з дня запровадження в ПАТ "ВіЕйБі Банк" тимчасової адміністрації позивач був позбавлений можливості виконувати свої зобов'язання за контргарантією, і відповідно надавати такі послуги. Посилаючись на приписи ч. 5 статті 45, п.4 ч. 1 статті 48 та ч. 8 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визнали відсутніми правові підстави для задоволення позову, за умови неподання з боку позивача доказів про включення вимог банку Bank of Algeria до реєстру вимог кредиторів.

Проте колегія суддів не може погодитися з наведеним висновком судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", фінансовими вважаються, зокрема послуги з надання гарантій та поручительств.

За умовами договору про надання гарантії від 01.04.2009, ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", як гарант, зобов'язалось протягом дії договору надавати ДК "Укрспецекспорт" фінансову послугу, а ДК "Укрспецекспорт", як принципал, зобов'язалось щомісячно сплачувати комісію за надану банком фінансову послугу.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, постановою Правління Національного банку України від 20.11.2014 №733 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до категорії неплатоспроможних" позивача було віднесено до категорії неплатоспроможних банків, і виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.11.2014 було прийнято рішення №123 про запровадження з 21.11.2014 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "ВіЕйБі Банк".

У зв'язку з прийняттям постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 №188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 №63 про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банка провідного спеціаліста з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20.03.2015 до 19.03.2016 включно.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Після запровадження Фондом тимчасової адміністрації стосовно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та, в подальшому, відкликання Національним банком України банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже обмеження, встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", стосуються задоволення вимог кредиторів банку, а не його боржників.

Поряд з цим, оскільки банк здійснює свою діяльність виключно на підставі банківської ліцензії (стаття 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність"), то, у зв'язку із відкликанням банківської ліцензії, позивач фактично припиняє свою банківську діяльність, і, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", закінчує технологічний цикл банківських операцій, а тому після відкликання банківської ліцензії 20.03.2015 здійснення будь-яких банківських операцій (у тому числі - надання позивачем фінансових послуг) не могло бути реалізовано ПАТ "ВіЕйБі Банк". І відповідно до моменту відкликання банківської ліцензії, відсутні підстави вважати, що банк був позбавлений можливості надавати послуги з обслуговування контргарантії, а зобов'язання відповідача, погоджені сторонами у пункті 1.6 договору, яким визначено, що принципал сплачує гаранту комісію за надання та обслуговування контрагентії згідно з тарифами гаранта, зокрема: за надання та обслуговування контрагентії - 0,2% від суми контрагантії, мін 200,00 доларів США за квартал або його частину; за оформлення договору про забезпечення надавання гарантії 70,00 доларів США (п .1.6.1); комісію за взяття зобов'язань по контргарантії у розмірі 2,5% річних від суми наданої контргарантії, яка сплачується за період з дати випуску контргарантії і до дня виконання гарантом зобов'язань перед банком-гарантом за наданою контра гарантією або до закінчення строку дії контр гарантії (п. 1.6.2); комісійні інших банків ( у разі виникнення) (п. 1.6.3) є припиненими.

З огляду на викладене колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про те, що відмова судів першої та апеляційної інстанцій в задоволенні позовних вимог є передчасною та не ґрунтується на нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, що в свою чергу, є підставою для скасування прийнятих у справі рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2015 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 (частина 1 статті 11110 Господарського процесуального кодексу України).

Разом з цим, відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів позбавлена можливості дослідити наданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми боргу, зокрема в частині періоду виникнення такого боргу, враховуючи обставини відкликання ліцензії банку лише 20.03.2015, а також підстави та період нарахування Банком пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, методологію їх нарахування (з урахуванням наведених вимог законодавства), а отже і встановити відповідні обставини щодо дійсної суми, заявленої до стягнення, і відповідно, прийняти у справі нове рішення.

Колегія суддів зауважує, що рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскаржувані судові рішення місцевого та апеляційного господарських судів вказаним вимогам не відповідають, адже суди першої та апеляційної інстанцій не з'ясували всі суттєві обставини справи, що мають значення для вирішення спору, не надали їм, в порушення статті 43 Господарського процесуального кодексу України належної юридичної оцінки, у зв'язку з чим дійшли передчасних висновків про відмову у задоволенні позову.

Недодержання судом першої або апеляційної інстанції цих норм процесуального права, якщо це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного розгляду справи, є підставою для скасування судового рішення з передачею справи на новий розгляд до відповідного суду (пункт 3 частини 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин колегія суддів, враховуючи приписи статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, дійшла висновку, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню як такі, що винесені без дослідження всіх обставин справи, які мають істотне значення для правильного розгляду спору по суті, з направленням справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, дати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами чинного законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, з ухваленням законного й обґрунтованого судового рішення.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 у справі № 910/16785/15 - скасувати.

Справу № 910/16785/15 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді: Л.А. Гольцова

О.А. Кролевець