ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 рокуСправа № 912/40/16
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Змеула О.А. розглянув у судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Центр"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградінтерсервіс"

про стягнення 138 983,22 грн,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2, довіреність № 17 від 21.12.15; ОСОБА_3, довіреність від 03.06.13, менеджер з реалізації;

відповідача: ОСОБА_4, довіреність від 15.01.16.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Центр" звернулося до господарського суду з позовною заявою від 31.12.2015, яка містить вимогу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградінтерсервіс" 138 983,22 грн збитків за договором складського зберігання № 27 від 01.01.2014 та додатковою угодою від 10.12.2014 до договору складського зберігання № 27 від 01.01.2014.

Ухвалою господарського суду від 06.01.2016 суддею Тимошевською В.В. прийнято вказану позовну заяву до розгляду і порушено провадження у даній справі, яку призначено до розгляду в судовому засіданні на 04.02.2016, сторін зобов'язано надати документи та докази, необхідні для розгляду даної справи.

Ухвалою господарського суду від 04.02.2016 розгляд справи відкладено на 12.02.2016 об 11:00 год., зобов'язано сторони подати докази необхідні для розгляду справи.

З підстав тимчасової непрацездатності судді Тимошевської В.В. засідання у справі 12.02.2016 не відбулося, здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи.

За результатами повторного автоматичного розподілу справу призначено судді господарського суду Змеулу О.А.

Ухвалами від 19.02.2016 справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 11.03.2016 об 11:50 год.; зобов'язано позивача та відповідача подати господарському документи, витребувані ухвалами господарського суду від 06.01.2016 про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи від 04.02.2016.

Ухвалою господарського суду від 11.03.2016 відкладено розгляд справи на 05.04.2016 об 11:00 год., зобов'язано сторони подати докази необхідні для вирішення спору.

У судовому засіданні 05.04.2016 оголошувалася перерва до 18.04.2016 о 14:30 год.

Ухвалою господарського суду від 18.04.2016 продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів; відкладено розгляд справи на 04.05.2016 о 12:00 год.

Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач у відзиві на позовну заяву з позовними вимогами не погодився, просить у їх задоволенні відмовити, посилаючись на недоведеність протиправної поведінки відповідача, відсутність висновків експертних установ або Торгово-промислової палати щодо вартості товару та неможливості його використання, наявність збитків позивачем не доведено.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази, заслухавши представників сторін, господарським судом встановлено нижченаведені обставини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кіровоградінтерсервіс" (зберігач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Центр" (поклажодавець) 01.01.2014 укладено договір складського зберігання № 27, за умовами якого зберігач приймає від поклажодавця на зберігання товарно-матеріальні цінності за адресою: м.Кіровоград, вул. Мурманська, 13Д, до вимоги повернення.

Товарно-матеріальні цінності приймаються та видаються в кількісних показниках в заводських упакуваннях (короби, ящики, мішки) чи упаковках опломбованих поклажодавцем.

Перелік майна, його кількість і оцінка засвідчується складською накладною, що видається після передачі товарів на зберігання.

Договір підписано сторонами та скріплено їх печатками.

10.12.2014 сторонами підписано додаткову угоду до договору складського зберігання № 27 від 01.01.2014, за умовами якої договір дійсний з моменту укладання і діє до 31.12.2015.

Плата за зберігання товарів становить 30 грн з ПДВ за 1 тонну за місяць (навіть коли товар не зберігався повний місяць на складі, але був переданий на зберігання) та підлягає сплаті шляхом перерахування на розрахунковий рахунок зберігача чи внесенням готівкою до каси підприємства не пізніше 3-х банківських днів з моменту отримання рахунків.

Дані правовідносини врегульовані Главою 66 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

На виконання умов договору зберігання поклажодавцем передано на зберігання мінеральні добрива у мішках поліетиленових у кількості 68 тонн селітри аміачної, що підтверджується актом перевірки наявності матеріальних цінностей від 31.05.2015, від 30.06.2015 та від 31.07.2015.

У матеріалах справи відсутні докази того, що сторони складали в момент передачі мінеральних добрив на зберігання акти приймання-передачі із зазначенням кількості та якості селітри аміачної з наданням підтверджуючих документів, зокрема, паспорт на селітру аміачну. Поряд з цим необхідно виходити з того, що зберігач не мав права перевіряти вміст цілісних мішків (у заводській упаковці) на предмет якості мінеральних добрив.

На прийняті на зберігання товарно-матеріальні цінності зберігач оформлював накладні, зокрема, № 1 від 27.07.2015, № 1 від 30.07.2015, № 3 від 30.07.2015, № 2 від 30.07.2015, в яких зазначається кількість отриманих на зберігання мішків.

Позивач у обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 31 травня, 30 червня, 31 липня 2015 року комісією в складі представника "ОСОБА_1 Центр" ОСОБА_3 та представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградінтерсервіс" ОСОБА_5 проведено перевірки наявності кількісного стану зберігання аміачної селітри ТОВ "ОСОБА_1 Центр". За результатами цих перевірок складено зазначені акти від 31.05.2015, 30.06.2015 та 31.07.2015.

Також позивач зазначає, що у відповідності до п. 5.1. договору зберігання, 06.08.2015 в присутності вказаних представників сторін та за участю експерта Кіровоградської регіональної Торгово-промислової палати ОСОБА_6, на складі зберігання позивача, відібрано проби (зразки) аміачної селітри на предмет їх дотримання ГОСТу 21560.0-82 "Удобрения минеральные. Методы испытаний. Методы отбора проб и подготовки проб", про що складено ОСОБА_2 В-№ 527 та В- № 527/1 від 06.08.2015.

У Висновках експерта від 05.11.2015 (№ В-793 та № В-793/1) за результатами дослідження, у отриманих показниках аміачної селітри відібраних 06.08.2015 проб (зразків), за місцем їх зберігання на складі відповідача виявлено її невідповідність ДСТУ 7370:2013.

Як вважає позивач, у період дії договору та використання відповідачем об'єкта зберігання за призначенням з 10.07.2015 по 05.08.2015 скоєно привласнення майна.

По даному факту Кіровоградським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області порушено кримінальне провадження, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0007212 від 06.08.2015.

Позивач посилається на пункт 3.2. договору зберігання, яким передбачено, що зберігач зобов'язаний надавати можливість поклажодавцю за його рахунок огляд товарів, вжиття заходів, необхідних для забезпечення схоронності товарів.

На думку позивача, відповідач не виконав належним чином умови договору зберігання в час тині збереження товару, в порядку та на умовах передбачених п. п. 2.4, 3.3, 3.5 договору зберігання, підмінивши в період між 30.06.2015 та 31.07.2015 аміачну селітру на сіль (натрій), у результаті чого ТОВ "ОСОБА_1 Центр" завдано збитків у сумі 138 983,22 грн за таким розрахунком: 6 833,33 грн (ціна товару, що передбачена договором зберігання за 1 тонну) х 16,950 тонн (загальна кількість аміачної селітри, що знаходилась на зберіганні) х 20 % ПДВ.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, стверджує, що станом на кінець квітня 2015 року по договору складського зберігання № 27 від 01.01.2014 селітра аміачна на зберіганні не перебувала.

За період з травня 2015 року і станом на даний час по договору зберігання № 27 від 01.01.2014 позивачем передано на зберігання селітру аміачну в кількості 71 тонна (1420 мішків); позивачу повернуто селітру аміачну в кількості 66,5 тонн (1330 мішків).

Залишок селітри аміачної по договору складського зберігання № 27 від 01.01.2014 у кількісних показниках складає 4,5 тонн (90 мішків).

Умовами договору зберігання прийом ТМЦ зберігачем у якісних показниках не передбачено, тому відповідач вважає, що посилання на ДСТУ 7370:2013 є безпідставними.

Посилання позивача на підмінну в період між 30.06.2015 та 31.07.2015 селітри аміачної на сіль (натрій) в кількості 16,950 тонн (339 мішків) не підтверджено жодним доказом.

За результатами дослідження та оцінки наявних у справі поданих сторонами доказів господарський суд дійшов до висновку про те, що в задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 1 ст.224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч. 2 ст. 224, ч.1 ст.225 ГК України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Із змісту цих норм, а також ст.ст. 610, 611 ЦК України слідує, що відшкодування збитків є одним із правових наслідків порушення зобов'язання, мірою відповідальності. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Умови відшкодування збитків передбачені статтею 226 ГК України, із якої також слідує, що головною умовою відшкодування збитків є господарське правопорушення, яке вчинив учасник господарських відносин.

На кредитора покладений обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язанням і завданими збитками і їх розмір, на боржника - відсутність вини (ст. 614, 623 ЦК України).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками.

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об'єктивної істини.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані, зокрема, встановлюються письмовими і речовими доказами.

У пункті 2.4 сторони узгодили умову про те, що товари повертаються поклажодавцю в такому стані, в якому вони були прийняті на зберігання з урахуванням їх природного погіршення, природної шкоди або іншої зміни внаслідок їх природних властивостей.

Обов'язки зберігача: вживати всіх заходів для забезпечення схоронності товарів (п. 3.3 договору).

Обов'язки поклажодавця: передати товар на зберігання з обов'язковим оформленням складської накладної (п.4.1 договору).

Зберігач несе відповідальність перед поклажодавцем у випадку втрати, знищення, псування ТМЦ з вини зберігача:

а) за пошкодження, які призвели до погіршення якості настільки, що подальше використання за призначенням стало неможливим ("істотне пошкодження") - у розмірі повної вартості прийнятого на зберігання товару;

б) за інші пошкодження - у розмірі суми, на яку знизилася вартість цінностей.

Зазначені суми розраховуються виходячи з вартості на дату початку зберігання. У спірних випадках або для встановлення "істотного пошкодження" і вартість товару (пункт "а") сторони мають право залучити представників експертних установ або Торгово-промислової палати.

Відповідно до частини першої статті 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість (частина 1 статті 951 Цивільного кодексу України).

Як слідує з матеріалів справи, 05.08.2015 в денний час доби на території ТОВ "Агросила ЛТД" за адресою: м. Кіровоград, пр. Інженерів, 8, склад № 2, представниками ТОВ "ОСОБА_1 Центр" менеджера з реалізації ОСОБА_7, ТОВ "Агросила ЛТД" ОСОБА_8 у присутності експерта Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати ОСОБА_6 відібрані проби аміачної селітри. Аміачна селітра знаходилася на складі в поліетиленових мішках, розміщених на дерев'яних піддонах. Для відбирання зразків розкрито мішки, на візуальний погляд та по смаковим якостям в деяких мішках знаходилась сіль. Згідно ГОСТ у з різних мішків відібрано точкові проби, які об'єднані та перемішані. Об'єднану пробу поділили на 3 середні, кожний зразок пакувався в поліетиленовий пакет, горловина пакета зав'язана ниткою, на кінці ниток накладена етикетка і заклеєна скотчем. На етикетці вказано: номер зразка - 1, 2, 3, назва продукції - аміачна селітра, дата відбору проб - 05.08.2015, місце відбору проб - ТОВ "Агросила ЛТД", маса партії - 12350 кг, про що складено акт відбору зразків В-№ 527 від 06.08.2015.

06.08.2015 в денний час доби на території ТОВ "Кіровоградінтерсервіс" за адресою: м. Кіровоград, вул. Мурманська, 13Д, склад № 13, представниками ТОВ "ОСОБА_1 Центр" менеджера з реалізації ОСОБА_7, у присутності ОСОБА_9 та експерта Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати ОСОБА_6 відібрані проби аміачної селітри. Аміачна селітра знаходилася на складі в поліетиленових мішках, розміщених на дерев'яних піддонах. Для відбирання зразків розкрито мішки, на візуальний погляд та по смаковим якостям в деяких мішках знаходилась сіль. Згідно ГОСТ у з різних мішків відібрано точкові проби, які об'єднані та перемішані. Об'єднану пробу поділили на 3 середні, кожний зразок пакувався в поліетиленовий пакет, горловина пакета зав'язана ниткою, на кінці ниток накладена етикетка і заклеєна скотчем. На етикетці вказано: номер зразка - 1, 2, 3, назва продукції - аміачна селітра, дата відбору проб - 06.08.2015, місце відбору проб - ТОВ "Кіровоградінтерсервіс", маса партії - 4500 кг, про що складено акт відбору зразків В-№ 527/1 від 06.08.2015.

За результатами відбору зразків експертом Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати надано висновок № В-793 та № В-793/1 від 05.11.2015, про те, що у отриманих показниках аміачної селітри виявлено невідповідність ДСТУ 7370:2013 "ОСОБА_2 нітрат (Селітра аміачна). Технічні умови" сумарної масової частки амонійного та нітратного азоту та виявлена масова частка натрію, якої не повинно бути у складі аміачної селітри.

Замовник експертизи ТОВ "ОСОБА_1 Центр" зразок надав для випробувань в Національний Університет біоресурсів і природокористування України в Українську лабораторію якості і безпеки продукції АПК.

Разом з цим, акт відбору зразків В-№527 від 06.08.2015 щодо партії 12350 кг селітри не є належним доказом, оскільки відбір проб проведений експертом без участі повноважного представника зберігача - ТОВ "Кіровоградінтерсервіс", якого не зазначено в акті (у п. 3 - за участю представників). Окрім того, відбір зразків проводився на території ТОВ "Агросила ЛТД", тобто іншої юридичної особи за адресою: м. Кіровоград, пр. Інженерів, 8, склад № 2.

Також акт відбору зразків В-№527/1 від 06.08.2015 щодо партії 4500 кг селітри не є належним доказом, оскільки відбір проб проведений експертом без участі повноважного представника зберігача - ТОВ "Кіровоградінтерсервіс", якого не зазначено в акті (у п. 3 - за участю представників), відсутні відомості щодо вчинення підпису представником ТОВ "Кіровоградінтерсервіс" на акті та етикетці проб.

Окрім того, ні акти відбору зразків, ні висновки експерта, ні інші матеріали справи не містять даних про цілісність заводської упаковки мішків з яких відбиралися зразки аміачної селітри.

Між тим, при вирішенні спору господарський суд виходить з тих умов договору зберігання, якими регулюється порядок приймання зберігачем товару на зберігання та повернення товару поклажодавцеві.

Відповідно до пп. 1.2., 1.3. п. 1 договору зберігання товарно-матеріальні цінності приймаються та видаються в кількісних показниках у заводських упакуваннях (короби, ящики, мішки) чи упаковках опломбованих поклажодавцем. Перелік майна, його кількість і оцінка засвідчується складською накладною, що видається після передачі товарів на зберігання.

Умовами пп. 2.1. п. 2 договору зберігання передбачено, що зберігач при отриманні товару на зберігання має право вимагати його зовнішнього огляду та несе відповідальність лише за зовнішнє пошкодження товару. Поклажодавець при поверненні товару має право вимагати його огляду в тому ж порядку, що був застосований при прийманні товару на зберігання, тобто має право вимагати лише його зовнішнього огляду.

Отже, умовами договору зберігання не передбачено можливості приймання товару за якісними показниками, тому посилання позивача на ДСТУ 7370:2013 відхиляється як безпідставне.

Із матеріалів справи слідує, що зберігач не вимагав і не мав права вимагати від поклажодавця перевірки якісних показників селітри аміачної, що була прийнята на зберігання в цілісній упаковці - поліетиленових мішках, тому зберігач прийняв на зберігання мішки з селітрою лише за зовнішнім оглядом на предмет їх цілісності.

За умовами договору поклажодавець при поверненні товару має право вимагати лише його зовнішнього огляду, оскільки зберігач при прийманні товару не перевірив якісні показники вмісту поліетиленових мішків, що прийняв на зберігання.

Між тим, у справі відсутні докази того, що заводське пакування мішків з селітрою у кількості 16,950 тонн зберігачем було порушено чи мало місце перепакування, що мішки з селітрою мають певні механічні пошкодження.

Як зазначає позивач у додаткових поясненнях від 10.03.2016, у період дії договору зберігання та використання відповідачем об'єкта зберігання за призначенням з 10.07.2015 по 05.08.2015 було скоєно привласнення майна. По даному факту Кіровоградським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області порушено кримінальне провадження, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0007212 від 06.08.2015.

Втім, господарський суд виходить з того, що як посилання позивача на те, що відповідач (зберігач) підмінив у період між 30.06.2015 та 31.07.2015 селітру аміачну на сіль (натрій) у кількості 16,950 тонн (339 мішків), так і те, що відповідачем було скоєно привласнення майна, не підтверджується належними та допустимими доказами.

Факт порушення кримінального провадження не є належним доказом того, що відповідач вчинив привласнення майна чи підмінив у відповідний період селітру аміачну на сіль (натрій) у кількості 16,950 тонн.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 ГПК України підставою звільнення від доказування є вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили.

Вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обовязковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами неналежного виконання зберігачем зобов'язання за договором зберігання, протиправної поведінки відповідача, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, оскільки протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками.

З огляду на вищевикладене, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до частини 2 статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

У засіданні суду оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись статтями 44, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Центр" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградінтерсервіс" 138 983,22 грн суми збитків відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повне рішення складено 10.05.2016.

Суддя О.А. Змеул