ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

11 травня 2016 р. Справа № 902/178/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Міліціанова Р.В.,

розглянувши матеріали справи №902/178/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "В.І.С. Плюс", 04080, вул. Юрківська/Фрунзе, буд. 2-6/32А, м. Київ, код 36218613

до: Публічного акціонерного товариства "Вінницяплодоовочпостач" 23219, вул. Немирівське шосе, буд. 103, с. Вінницькі Хутори, Вінницька область, код 01557199

треті особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ТОВ "Альпарі" (21027, м. Вінниця, вул. Космонавтів, буд 49, код 13329641); ТОВ "Альпарі-Кельце-Інвест" (21027, м. Вінниця, вул. Космонавтів, буд 49, код 13303311); ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" (м. Київ, вул. Горького, 127, код 00032112) в особі філії у м. Вінниці (21050, м. Вінниця, вул. Козицького, 51, корп. 1, код 24896705)

про зобов'язання повернути майно

за участю представників учасників процесу:

позивача, ОСОБА_1, довіреність №б/н дійсна до 31.12.2016;

відповідача, ліквідатор ПАТ "Вінницяплодоовочпостач") ОСОБА_2;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", ОСОБА_3, довіреність №010-01/507 від 28.01.2015, посвідчення №22 від 04.09.2014 р.;

колишній голова ліквідаційної комісії ПАТ "Вінницяплодоовочпостач") ОСОБА_4, НОМЕР_1 від 17.07.1996;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ТОВ "Альпарі" - не з'явився.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача арбітражний керуючий (ліквідатор ТОВ "Альпарі-Кельце-Інвест") ОСОБА_5 - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "В.І.С. Плюс" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Вінницяплодоовочпостач" про зобов'язання виконати вимоги п.2.2, абзацом 8 п.3.1 та п.6.3 Договору складського зберігання №01/16/01 від 16 лютого 2015 року щодо повернення майна.

В позовній заяві посилається на порушення відповідачем умов укладеного договору зберігання, невиконання вимог позивача щодо повернення майна, що є порушенням прав власності ТОВ «В.І.С. Плюс» на визначене в акті приймання передачі до договору зберігання майно.

Тому, просить зобовязати виконати ПАТ "Вінницяплодоовочпостач" договірні зобовязання.

Представник позивача в судових засіданнях вимоги позову підтримала, просила його задовольнити, надала додаткові пояснення (вх.№06-52/3727/16 від 25.04.2016 року та вх.№06-52/4221/16 від 11.05.2016 року), в яких посилалась на відсутність прав третіх осіб на визначене в договорі зберігання майно, а також виникнення у позивача права власності на нього в момент передання третьою особою на підставі видаткових накладних.

Представник відповідача надала до суду письмові пояснення по справі (вх.№06-52/3020/16 від 04.04.2016 року та вх.№06-52/3711/16 від 22.04.2016 року), в яких повідомила, що ПАТ "Вінницяплодоовочпостач" згідно статутних документів не заборонено надавати послуги зі зберігання майна; на даний час належне відповідачу нерухоме майно, розташоване за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Вінницькі хутори, вул. Немирівське шосе, 103 опломбовано третьою особою ліквідатором ТОВ «Альпарі», тому ПАТ "Вінницяплодоовочпостач" не може виконати договірні зобовязання.

Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, ліквідатора ТОВ "Альпарі" надійшли письмові пояснення по справі (вх.№06-52/3726/16 від 25.04.2016 року, вх.№06-52/4033/16 від 05.05.2016 року, вх.№06-52/4193/16 від 10.05.2016 року), в яких висловлено заперечення проти задоволення позову з підстав не доведення позивачем виникнення права власності на витребуване майно, також повідомлено про проведення 10.08.2015 року інвентаризації майна за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Вінницькі хутори, вул. Немирівське шосе, 103 та виявлення іншого майна, перелік якого відображено в Інвентаризаційному описі запасів.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України"в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав не надання позивачем доказів проведення розрахунку за передане майно.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне.

16 лютого 2015 року між Публічним акціонерним товариством

«Вінницяплодоовочпостач» та Товариством з обмеженою відповідальністю

В.І.С.Плюс» було укладено Договір складського зберігання №01/16/01 (а.с.16-18).

Відповідно до п.1.5. Договору, майно зберігається на складських приміщеннях, що розташовані за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Вінницькі хутори, вул. Немирівське шосе, 103; строк зберігання майна - до 16 лютого 2016 року (п.9.1. Договору).

На виконання вищевказаних умов Договору 16 лютого 2015 року Позивач передав на

відповідальне зберігання Відповідачу будівельні матеріали та супутні товарно-матеріальні

цінності, вартістю 2153927,50 грн., про що було складено Акт №1 приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей (а.с. 19 - 21), який є невідємною частиною Договору складського зберігання № 01/16/01 від 16 лютого 2015 року.

Положеннями п.2.2., 3.1., 6.3. Договору складського зберігання №01/16/01 від 16 лютого 2015 року передбачено обовязок ПАТ «Вінницяплодоовочпостач» повернути майно у випадку закінчення строку дії договору.

У провадженні господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/1278/15 за заявою Публічного акціонерного товариства "Вінницяплодоовочпостач", про банкрутство.

Провадження у справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури, постановою суду від 02.11.2015 р. визнано Публічне акціонерне товариство "Вінницяплодоовочпостач", банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, призначено ліквідатором ПАТ "Вінницяплодоовочпостач", ОСОБА_2.

08 грудня 2015 року Позивачем направлено ПАТ «Вінницяплодоовочпостач» вимогу про повернення майна (а.с.22), яку отримано ліквідатором.

Позивач стверджує, що станом на час звернення до суду з позовом та розгляду справи належне ТОВ «В.І.С. Плюс» майно перебуває у складських приміщеннях Публічного акціонерного товариства "Вінницяплодоовочпостач", розташованих за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Вінницькі хутори, вул. Немирівське шосе, 103.

В силу ч.1 ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.34 ГПК України).

Обираючи спосіб захисту своїх прав шляхом зобовязання відповідача виконати договірний обовязок в натурі (п.5 ч.2 ст16 ЦК України) позивач не довів належними та допустимими доказами наявність майна на зберіганні Публічного акціонерного товариства "Вінницяплодоовочпостач" за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Вінницькі хутори, вул. Немирівське шосе, 103

Так, представник відповідача не заперечувала, що не має доступу до даних приміщень в звязку з їх опломбуванням ТОВ «Альпарі», не має змоги провести інвентаризацію та перевірити наявність отриманого на зберігання майна.

Факт наявності майна, яке є предметом спору, у складських приміщення ПАТ «Вінницяплодоовочпостач» спростовується наданими ліквідатором ТОВ «Альпарі» документами про проведення інвентаризації 10.08.2015 року, тобто після передачі майна на зберігання.

Згідно долученого до справи інвентаризаційного опису від 10.08.2015 року, у вказаних приміщеннях зберігається інше майно, перелік якого не співпадає з визначеним в Акті №1 приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей від 16.02.2016 року.

Позивачем не спростовано дійсність наданих ТОВ «Альпарі» документів.

Поясненнями колишнього керівника ПАТ «Вінницяплодоовочпостач» ОСОБА_4, якого було викликано до суду на підставі ст.30 ГПК України за клопотанням представника відповідача, підтверджено проведення інвентаризації ліквідатором ТОВ «Альпарі» саме в приміщеннях, де повинно було перебувати майно ТОВ «В.І.С. Плюс».

Також, зазначено, що підписуючи Акт №1 приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей від 16.02.2016 року до Договору складського зберігання №01/16/01, особисто не перевіряв перелік та склад майна. Він обізнаний щодо передачі ТОВ «В.І.С. Плюс» на зберігання ВАТ «Вінницяплодоовочпостач» виключно будівельних матеріалів, що не відповідає переліченому в Акті №1 приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей від 16.02.2016 року переліку майна, який включає холодильні машини, прилади та інші механізми.

Передбачений п.5 ч.2 ст16 ЦК України спосіб захисту застосовується в зобов'язальних правовідносинах у випадках, коли особа зобов'язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов'язку чи уникає його. Стосується він, зокрема, невиконання обов'язку сплатити кошти за виконану роботу, надані послуги, передати річ кредитору (за договорами купівлі-продажу, міни, дарування з обов'язком передати річ у майбутньому), виконати роботи чи надати послугу за відповідним договором.

Правова природа зобовязальних правовідносин та сутність обраного способу захисту порушених прав покладає на позивача обовязок встановити обставини перебування майна у володінні відповідача, підтвердити протиправний характер такого володіння та довести можливість реального виконання обовязку в натурі.

Перевірка наявності майна у володінні відповідача можлива шляхом ініціювання перед судом запобіжних заходів (п.2 ч.1 ст.43(2) ГПК України).

Однак, позивач не скористався наданими йому процесуальними правами та не довів обставин перебування майна у володінні позивача станом на час розгляду справи.

Крім того, підставами для подачі позову стало порушення, на думку позивача, саме його права власності на майно, а не інших речових прав, про що свідчить посилання в позові на ст.41 Конституції України, ст.ст.316, 321, 386 ЦК України, а також намагання довести обставини передачі ТОВ «В.І.С. Плюс» майна третьою особою, задля підтвердження факту набуття права власності в силу ч.1 ст.334 ЦК України.

Тому, з метою обґрунтування наведених в позові підстав, позивач зобовязаний довести виникнення у нього такого права власності.

Позивачем надано лише видаткові накладні №ВН-00000175 від 28.01.2011 року, №ВН0000416 від 08.02.2011 року, №ВН-0000848 від 24.03.2011 року, згідно яких вказано, що спірне майно поставлено ТОВ «СІБАРІТ-ЮГ».

Згідно з ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.2 ст.9 Закону).

Однак, надані позивачем видаткові накладні:

· не містять місця їх складання,

· відсутнє зазначення назв посад осіб, які підписали накладні,

· не містять прізвища, імя, по-батькові або інших даних, що дають змогу ідентифікувати осіб, яка брали участь у здійсненні господарської операції,

тому не можуть бути враховані судом як єдина підстава права власності ТОВ «В.І.С. Плюс» на майно.

Отже, позивачем не надано суду належним чином оформленого товарно-розпорядчого документа на майно, як підставу для виникнення права власності в розумінні абзацу 2 ч.2 ст.334 ЦК України.

Водночас, позивачем не предявлено інших доказів на підтвердження свого речового права на майно (оплати вартості товару, цивільно-правового договору, відомостей про перевезення майна, його поставки на склад, оприбуткування на балансовий рахунок, нарахування амортизаційних відрахувань. тощо).

Дійсно, за загальним правилом право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку, тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки (ч.1 та ч.2 ст.334 ЦК України).

Водночас, питання передачі майна у власність також врегульовано спеціальними положеннями ЦК України, які визначають спосіб та момент передачі майна (ст.ст.662, 664, 712 ЦК України).

Тобто, при вирішенні спору суд виходить з системного тлумачення нормативного поняття «моменту передання майна».

На підставі ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст.662 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Однак, з метою підтвердження обставин передачі майна, зокрема, яке є електронними приладами та механізмами (датчики, насоси, крани, насосна станція, регулятори, холодильні машини) позивачем не надано гарантійні талони, сертифікати якості, технічну документацію з експлуатацію, відомості про виробника товару.

Відповідно до ст.664 ЦК України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

В силу ч.2 ст.664 ЦК України, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Оскільки, надані позивачем видаткові накладні не містять відомостей про спосіб доставки товару, не встановлюють обовязку продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, позивачем не надано інших документів, які підтверджували б врегулювання даного питання сторонами, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.2 ст.664 ЦК України.

Однак, на підтвердження обставин передачі майна ТОВ «В.І.С. Плюс» не надано доказів здачі ТОВ «СІБАРІТ-ЮГ» товару перевізникові або організації зв'язку для його доставки позивачу.

Таким чином, за наявності лише документів (видаткових накладних), які не відповідають вимогам закону, та відсутності будь яких інших доказів, котрі могли б підтвердити набуття позивачем права на майно, суд вважає не доведеними допустимими доказами твердження позивача, щодо передачі йому майна ТОВ «СІБАРІТ-ЮГ».

Суд вважає за необхідне додатково зауважити, оскільки підставами для подачі позову стало порушення права власності позивача на майно, то за своєю правовою суттю предявлені позовні вимоги є способом витребування майна з володіння відповідача.

Однак, у речово-правових відносинах не застосовуються способи захисту прав, установлені для зобов'язальних правовідносин. У речово-правових відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову (Лист Верховного Суду України від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України»).

Таким чином, суд вважає неналежним обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, який повинен здійснюватись шляхом предявлення позову про витребування майна.

Оскільки, позовну заяву з подібними вимогами предявлено повторно (а.с.30), то суд оцінює подачу даного позову як намагання позивача уникнути сплати судового збору, розмір якого, в силу ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», має визначатися за ставкою 1,5% від вартості майна (2153927,50 грн.).

Таким чином, з наведених вище підстав, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.43, 45, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85, 93, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "В.І.С. Плюс" (04080, вул. Юрківська/Фрунзе, буд. 2-6/32А, м. Київ, код 36218613) про зобовязання Публічного акціонерного товариства "Вінницяплодоовочпостач" (23219, вул. Немирівське шосе, буд. 103, с. Вінницькі Хутори, Вінницька область, код 01557199) виконати зобовязання передбачені п.2.2, абзацом 8 п.3.1 та п.6.3 Договору складського зберігання №01/16/01 від 16 лютого 2015 року - відмовити.

Повне текст рішення складено 16 травня 2016 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу 04080, вул. Юрківська/Фрунзе, буд. 2-6/32А, м. Київ

3 - відповідачу 23219, вул. Немирівське шосе, буд. 103, с. Вінницькі Хутори, Вінницька область

4- ТОВ "Альпарі" ( 21027, м.Вінниця, вул. Космонавтів, буд 49, код 13329641

5- ліквідатору ТОВ "Альпарі" ОСОБА_6, вул. Хрещатик, буд. 22, а/с 144-а, Київ-1, 01001

6- ліквідатору ТОВ "Альпарі-Кельце-Інвест", ОСОБА_5, вул. Ігорівська, 1/8, м. Київ, 04070

7- ТзОВ "Альпарі-Кельце-Інвест", 21027, м. Вінниця, вул. Космонавтів, буд 49;

8, 9 - ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" (м. Київ, вул. Горького, 127, код 00032112) в особі філії у м. Вінниці (21050, м. Вінниця, вул. Козицького, 51, корп. 1, код 24896705)