ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р.Справа № 916/5158/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ліпчанської Н.В.,

суддів: Лисенко В.А., Ярош А.І.,

за участю секретаря судового засідання Кіртоки Л.В.

та представників сторін:

від відповідача: ОСОБА_1 за довіреністю №019/2-2080 від 30.12.2015р.,

представник позивача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення господарського суду Одеської області від 08.02.2016р.

у справі №916/5158/15

за позовом: Моторного (транспортного) страхового бюро України,

до відповідача: Комунального підприємства "Одесміськелектротранс",

про стягнення 8608,41 грн.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі Страхове бюро) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Комунального підприємства "Одесміськелектротранс" (далі КП "Одесміськелектротранс") про стягнення 8608,41 грн. виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу (а.с. 3-4).

Обґрунтовуючи позовні вимоги Страхове бюро посилається на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13.12.2011р. по справі №3-6013/2011, якою визнано ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2015р. по справі №520/3939/15-ц, згідно якого у задоволенні позову Страхового бюро до ОСОБА_2 відмовлено, оскільки ОСОБА_2 не є належним відповідачем по справі, та на звіт №11-004 від 02.12.2011р., згідно якого сума завданих збитків, які КП "Одесміськелектротранс" має відшкодувати Страховому бюро, складає 9341 грн., в т.ч. ПДВ 1556,83 грн.

КП "Одесміськелектротранс" не визнає позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.48-50).

Рішенням господарського суду Одеської області від 08.02.2016р., (суддя Петров В.С.) в задоволенні позову Страхового бюро відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд послався на пп. 4.4.2 п. 4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" N10 від 29.05.2013р., згідно якого за змістом ч.2 ст.264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ. Отже, господарський суд Одеської області дійшов висновку, що позивачем без поважних причин був пропущений строк позовної давності для звернення до суду з позовними вимогами про відшкодування збитків в порядку регресу.

Не погоджуючись із винесеним рішенням господарського суду Страхове бюро звернулось до апеляційної інстанції зі скаргою.

В апеляційній скарзі представник позивача вказує на порушення господарським судом норм процесуального права, оскільки справа розглянута за відсутності позивача, що порушує його права як сторони у даній справі.

Страхове бюро просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення господарського суду Одеської області, постановити нове, яким задовольнити позов, визначивши порушення строків позовної давності як таке, що сталось з поважних причин.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає її безпідставною та такою, що не ґрунтується на нормах законодавства, яку слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 08.02.2016р. по справі №916/5158/15 без змін.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи, 25.10.2011р. в м. Одеса на вул. Ак. Філатова, 54, сталося зіткнення транспортного засобу "ГАЗ" (д.н.з. 5615ОДО), яким керував водій КП "Одесміськелектротранс" ОСОБА_2, та автомобіля "КІА" (д.н.з. НОМЕР_1), яким керувала громадянка ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована у ПрАТ "СК "Український страховий стандарт" згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, строк дії якого з 29.12.2010р. по 28.12.2011р.

Вина водія КП "Одесміськелектротранс" ОСОБА_2 у вказаній ДТП встановлена постановою Київського районного суду м. Одеси по справі №3-6013/11 від 13.12.2011р., відповідно до якої водій керуючи транспортним засобом "ГАЗ" порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України на вул. Філатова (м. Одеса) та допустив зіткнення з автомобілем "КІА". Відтак, вказану особу визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та притягнено до адміністративного стягнення у вигляді штрафу сумою 340 грн. (а.с.18). Зазначений автомобіль, яким керувала громадянка ОСОБА_4, належить на праві власності громадянину ОСОБА_5

В результаті даної ДТП транспортний засіб "КІА" д/н НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження. Розмір завданих збитків згідно звіту №11-004 від 02.12.2011р., складеного спеціалістом ФОП ОСОБА_6, склав 9341,01 грн., в т.ч. з ПДВ (а.с.19-23).

В травні 2011 року потерпілий з метою отримання страхового відшкодування звернувся з відповідною заявою в Страхове бюро, оскільки зазначена матеріальна шкода безпосередньо винуватцем ДТП відшкодована не була. Договірних зобов'язань між Страховим бюро, потерпілою особою та відповідачем не виникало. Так, у зв'язку з настанням події, передбаченої п.п. "А" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Страхове бюро 21.03.2012р. здійснило виплату відшкодування потерпілому в розмірі 7784,18 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1325 від 19.03.2012р. (а.с.29).

Згідно до вимог ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортом., а ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальній за заподіяний збиток.

Так, з матеріалів справи вбачається, що під час ДТП водій ОСОБА_2 виконував роботу з профілактичного ремонту контактної мережі тролейбусного маршруту №12 по вул. Ак. Філатова у м. Одесі, тобто виконував безпосередньо свої трудові обов'язки, про що свідчить складена відповідачем довідка (а.с.12).

Поряд з цим, як зазначено у позові, 18.03.2015р. позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до водія ОСОБА_2 (однак, як вбачається з тексту копії вказаного рішення позивач звернувся до районного суду 24.03.2015р.). Проте, рішенням вказаного районного суду в задоволенні позову було відмовлено з підстави неналежного відповідача по справі, оскільки громадянин ОСОБА_2 працював в КП "Одесміськелектротранс" водієм автомобілю ГАЗ-52 з 20.10.2005р. та звільнений з посади за станом здоров'я за ст. 40 п.2 КЗпП України, з чого слідує, що на час ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з КП "Одесміськелектротранс", яке відповідно до вимог ч. 1 ст. 1172 ЦК України повинно відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду із заявленим позовом.

Так, згідно п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Страхове бюро за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Також відповідно до п.40.3 ст. 40 вказаного Закону Страхове бюро має право залучати аварійних комісарів у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст. 41 цього Закону.

У звязку з залученням аварійного комісара відповідно до положень ст. 40 цього Закону, Страхове бюро понесло витрати в розмірі 824,23 грн., які заявлені до стягнення з відповідача (а.с.27).

При цьому згідно п.17 ст. 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від зазначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Враховуючи те, що податок на додану вартість в розмірі 1556,83 грн. не є прямим збитком, а тому не може бути включений Страховим бюро до суми регламентної виплати, позивач просить стягнути страхову відшкодування в розмірі регламентної виплати за виключенням суми ПДВ, що становить 7784,18 грн.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а ч.1 ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 993 ЦК України, що кореспондується з положеннями ст. 27 Закону України "Про страхування", визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, як випливає із приписів вищенаведених правових норм, до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, яка відповідальна за завдані збитки.

Як вже було зазначено, ОСОБА_2 водій КП "Одесміськелектротранс" є винною особою у скоєнні ДТП і, відповідно, КП "Одесміськелектротранс" винне у завданні збитків. За таких обставин, відповідно до приписів вищенаведених правових норм, позивач після виплати застрахованій ним особі дійсно наділений правом звернутися з відповідною вимогою до КП "Одесміськелектротранс".

Статтею 40 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що Страхове бюро є гарантом відшкодування шкоди на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність.

У звязку з настанням події, передбаченої п.п. "А" п.41.1 ст. 41 вказаного Закону (в редакції, яка діяла на момент скоєння ДТП) Страхове бюро 21.03.2012р. здійснило виплату відшкодування потерпілому в розмірі 7784,18 грн. відповідно до наказу Страхового бюро №849 від 19.03.2012р. про відшкодування шкоди з Фонду захисту потерпілих, що підтверджується платіжним дорученням №1325 від 19.03.2012р. (а.с. 30, 29).

Отже, Страхове бюро виконало покладений на неї Законом обовязок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно п. 38.2. ст. 38 вказаного Закону Страхове бюро після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону (п. 38.2.1); до водія транспортного засобу, який заволодів транспортним засобом за допомогою протиправних дій (п. 38.2.2); до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов'язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом (п. 38.2.3); до підприємства, установи, організації, що відповідають за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини (п. 38.2.4); до особи, визначеної у пункті 13.1 статті 13 цього Закону, яка причетна до дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також якщо вона відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та/або вжила алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), та/або вона керувала транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії, та/або самовільно залишила місце пригоди (п. 38.2.5).

Однак, слід наголосити, що в силу положень ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а за приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1, 6 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

За приписом ч. 6 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за регресними зобов'язаннями починається від дня виконання основного зобов'язання. Тому, зокрема, право страховика за договором страхування на подання до суду регресного позову про стягнення з винної особи коштів, виплачених страховиком як страхове відшкодування, виникає з моменту сплати такого відшкодування, а не з моменту виникнення страхового випадку (п.4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013р. N10).

Разом з тим, з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах. Регресна вимога може бути пред'явлена протягом трьох років, з дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо), (п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" №6 від 27.03.1992р.).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 25.02.2015р. по справі №3-9гс15, відповідно регресна вимога мала бути предявлена протягом 3 років, починаючи з дня виплати страхового відшкодування позивачем.

Однією з підстав для відмови у позові є сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. (ч.4 ст.267 ЦК України).

Строк позовної давності для звернення Страхового бюро до суду з даним позовом про стягнення сплаченого страхового відшкодування слід відраховувати з огляду на положення ч. 6 ст. 261 ЦК України, а саме з 22.03.2012р., оскільки 21.03.2012р. позивачем була здійснена виплата такого відшкодування. Проте, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом про відшкодування збитків в порядку регресу у грудні 2015 року.

Проте, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (п. 2.2 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 р. №10, ч.5 ст.267 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Колегія суддів підтримує позицію місцевого господарського суду щодо відсутності у позивача поважних причин пропуску строку позовної давності, оскільки за змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ (пп. 4.4.2 п. 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" N10 від 29.05.2013р.).

З огляду на викладене, судова колегія апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до господарського суду з позовними вимогами про відшкодування збитків в порядку регресу, та відсутні причин, які можна вважати поважними для поновлення строку позовної давності.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що під час розгляду справи місцевим господарським судом були встановлені всі фактичні обставини справи на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правомірна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Одеської області від 08.02.2016р. по справі №916/5158/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий Н.В. Ліпчанська

Суддя В.А. Лисенко

Суддя А.І. Ярош