РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2016Справа №910/5454/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

До Моторного (транспортного) страхового бюро України

Про стягнення 8553,16 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача Патрик Г.Г., довіреність № 137 від 28.12.2015р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі -позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - відповідач) про стягнення 8553,16 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що позивачем, як страховиком, відповідно до договору страхування наземного транспорту № 28-2828-0157 від 26.04.2016р. було виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 8553,16 грн., внаслідок чого, до позивача перейшло право вимоги в межах здійснених фактичних затрат до відповідача, як до особи, яка відповідальна за відшкодування шкоди, оскільки винуватець ДТП не був застрахвоаний.

Ухвалою суду від 28.03.2016р. порушено провадження у справі № 910/5454/16 та призначено розгляд на 22.04.2016 р.

22.04.2016р. представник позивача у судове засідання не з'явився, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про причини своєї відсутності суд не повідомив.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав пояснення по справі..

Суд вирішив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.08.2013. між ПрАТ «СК «Українська страхова група» (далі - позивач) та ТОВ «Поршн Лізинг Україна» як страхувальником, було укладено договір страхування № 28-0199-0157/13/0536, згідно умов якого об'єктом страхування є транспортний засіб марки «Фольксваген Гольф» д.н.з НОМЕР_1.

08.12.2013р. у м. Одеса, сталася ДТП за участю транспортного засобу «Фольксваген Гольф» д.н.з НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та транспортного засобу «Хонда Діо» без номерного знаку (у стадії перереєстрації), під керуванням ОСОБА_3, відповідальність якого на момент ДТП не була застрахована.

Відповідно до Суворівського районного суду м. Одеса № 523/19381/13-п від 11.02.2014р., встановлено вину гр. ОСОБА_3 у здійсненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до страхового акту, калькуляції та рахунку СТО, розмір матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу «Фольксваген Гольф» д.н.з НОМЕР_1, внаслідок ДТП склав 8553,16 грн., які було виплачено позивачем згідно платіжного доручення № 22882 від 17.12.2013, копія якого наявна в матеріалах справи.

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП не була застрахована, позивач подав на розгляд суду позов, в якому просив стягнути з МТСБУ суму страхового відшкодування у розмірі 8553,16 грн. та судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Суд дослідивши докази, наявні і матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Підпунктом «а» п. 41.1 статті 41 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду, на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7 ст. 1 Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі, на підставі чого позивач і пред'явив даний позов до МТСБУ.

Проте суд, з таким твердженням позивача не погоджується, оскільки позивач у розумінні норм зазначеного Закону, не є потерпілим.

Так, п. 1.2 Закону, страховик - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених вказаним законом та Законом «Про страхування».

При цьому, п.1.3 Закону визначено, що потерепілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Отже, враховуючи вказані норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що позивачем не є потерпілим, у розумінні наведених статей Закону. Крім того, позивач не довів факт того, що пошкоджений транспортний засіб належить на праві власності саме позивачу, а тому його позовні вимоги не можуть бути задоволені судом.

Крім того, суд зазначає, що потерпілий (власник пошкодженого майна), отримавши відшкодування від страховика, не може передати своє право вимоги страховику, оскільки п.41.1 ст. 41 Закону визначено, що МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. У такому разі МТСБУ відшкодовує лише частину шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування, тобто суму франшизи.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення поданими суду доказами.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ст.36 ГПК України зазначає, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.49 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення складено 29.04.2016р. )

Суддя В.І.Мельник