КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2016 р. Справа№ 910/1335/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Рудченка С.Г.

секретар судового засідання: Білецький Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Шлапак І.С. ( дов. № 31 від 04.04.2016 року);

від відповідача - Коновалов О.С.( дов. № 23/02/16 від 23.02.2016 року);

Гусєв Д.С. (директор, паспорт СН648411);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Банк національний кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк національний кредит" В.В. Паламарчука

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року

у справі №910/1335/16 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк національний кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк національний кредит" В.В. Паламарчука, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг фінанси", м. Київ

про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ПАТ "Банк національний кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука В.В. звернулось до суду з позовом до ТОВ "Факторинг фінанси" про зобов'язання повернути грошові кошти в розмірі 2841388,07 грн., отриманих за договором про внесення змін від 30.04.2015 року до договору банківського вкладу "Стандартний" №DU1219/2014-1від 16.05.2014 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року у справі №910/1335/16 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обгрунтовано тим, що обов'язок Банку сплатити відсотки за користування депозитом з розрахунку 17% річних, встановлено умовами депозитного договору з урахуванням положень договору №1 про внесення змін від 16.05.2014 року і підписання сторонами додаткової угоди від 30.04.2015 року фактично не змінило умов виплати відсотків за депозитом, а лише підтвердило попередній розмір відсоткової ставки, що не суперечить ні умовам депозитного договору, ні вимогам закону.

Не погодившись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Банк національний кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк національний кредит" В.В. Паламарчука подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року по справі №№910/1335/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 року прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк національний кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк національний кредит" Паламарчука В.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року у справі №910/1335/16 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Рудченко С.Г. та призначено розгляд справи №910/1335/16 на 27.04.2016 року.

22.04.2016 року до канцелярії Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» на апеляційну скаргу, у відповідності до якого останній просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання, призначене на 27.04.2016 року, з'явились представники позивача та відповідача, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Представник позивача просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 16.05.2014 року між ПАТ "Банк Національний кредит" (Банк) та ТОВ "Факторинг фінанси" (вкладник) було укладено договір про депозитний вклад "Стандартний" №DU1219/2014-1 строком на 12 місяців+1 день (366 днів) в національній валюті без капіталізації процентів (далі за текстом - депозитний договір) (а.с. 8-11).

У відповідності до п.2.1. вказаного договору вкладник передає, а Банк приймає на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 20 000 000 грн. національній валюті, на умовах цього договору.

Пунктом 2.2. договору визначено, що депозит розміщується на строк з 16.05.2014 року по 16.05.2015 року включно.

Згідно з п.2.3. банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом в розмірі 17% річних.

Відповідно до п.3.3 депозитного договору нарахування та сплата процентів здійснюється щомісячно у валюті депозиту за фактичну кількість днів у місяці та році не пізніше останнього робочого дня поточного місяця.

Положеннями пункту 3.7 депозитного договору сторони погодили, що вкладник має право звернутися з проханням про дострокове розірвання договору і повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово, попередивши про це Банк за 10 робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів, шляхом подання заяви про дострокове розірвання дії договору. Датою розірвання договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладнику.

Банк повертає суму депозиту та нарахованих процентів протягом 10 днів з для подання вкладником заяви про дострокове розірвання дії договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладнику.

У випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2% річних за весь період заходження коштів на депозитному рахунку.

16.05.2014 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін №1 до депозитного договору (а.с. 59-60), яким внесено зміни до окремих положень депозитного договору.

Відповідно до Договору про внесення змін №1, пункт 3.7 викладено в наступній редакції: "3.7. Вкладник має право після припинення дії договору застави майнових прав №04-1182/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку від 16.05.2014 року звернутися з проханням про дострокове розірвання договору і повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це Банк за 10 робочих днів до бажаної дати повернення депозиту та нарахованих процентів, шляхом подання відповідної заяви про дострокове розірвання дії договору. Датою розірвання договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладнику.

Після припинення дії Договору застави майнових прав №04-1182/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку від 16.05.2014 року Банк повертає суму депозиту та нарахованих процентів протягом 10 днів з дня подання вкладником заяви про дострокове розірвання договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладника, відкритий у ПАТ "Банк Національний кредит".

Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що на виконання депозитного договору, з урахуванням змін, внесених договором про внесення змін, відповідачем 16.05.2014 року внесено на рахунок у Банку депозит в розмірі 20 000 000 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку відповідача (а.с. 78).

30.04.2015 року між Банком та ТОВ "Факторинг фінанси" було укладено договір про внесення змін до депозитного договору (а.с. 12).

У відповідності до вказаного договору викладено абзац третій п.3.7 депозитного договору в наступній редакції: "У випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою в розмірі 17% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку".

Листом №264 від 29.04.2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» звернулось до публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» та просило достроково припинити дію депозитних договорів, зокрема №DU1219/2014-1 від 16.05.2014 року в сумі 20 000 000,00 грн. без втрати нарахованих відсотків.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вказаного листа, позивачем було повернуто відповідачу суму депозитного вкладу в розмірі 20 000 000 грн. та нараховані на вклад відсотки за ставкою 17% річних за час фактичного розміщення вкладу з 16.05.2014 року по 30.04.2015 року.

У зв'язку з віднесенням Банку, Постановою правління НБУ від 05.06.2015 року №358 до категорії неплатоспроможних, та запровадження у Банку тимчасової адміністрації з 08.06.2015 року, а також наступним початком ліквідаційної процедури Банку згідно постанови Правління НБУ від 28.08.2015 року №563, уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснено перевірку договору від 30.04.2015 року про внесення змін до депозитного договору та виявлено, що вказаний договір про внесення змін є нікчемним згідно п.1 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Спір у справі, на думку позивача, виник у зв'язку з тим, що оскільки договір про внесення змін від 30.04.2015 року є нікчемним, здійснена виплата відповідачу нарахованих відсотків за депозитним договором за ставкою 17% річних є безпідставною, на підставі чого просить зобов'язати відповідача повернути отримані грошові кошти у розмірі 2 841 388,07 грн., як такі, що отримані без достатніх правових підстав.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Колегією суддів встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором банківського вкладу.

У відповідності до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 1 статті 1061 Цивільного кодексу України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ст. 1068 Цивільного кодексу України).

Нормами п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Частинами 2, 3 статті 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Договору про внесення змін №1 до депозитного договору (а.с. 59-60) від 16.05.2014 року сторонами спору на власний розсуд було змінено пункт 3.7 Договору, в тому числі, в частині застосування зниженої відсоткової ставки у випадку його розірвання за ініціативою вкладника.

Тобто, станом на момент внесення сторонами змін до Депозитного договору на підставі Договору про внесення змін №1 від 16.05.2014 року положення про можливість застосування зниженої відсоткової ставки за погодженням сторін були виключені із умов Договору.

При цьому, Договір про внесення змін №1 до депозитного договору (а.с. 59-60) від 16.05.2014 року на момент розгляду справи по суті є чинним, а докази оскарження його в судовому порядку в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено існування підстав для застосування зниженої відсоткової ставки як наслідку розірвання Договору з ініціативи вкладника, а також підстав зобов'язання відповідача повернути грошові кошти у розмірі 2 841 388,07 грн.

Отже, з урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що Банком, на вимогу відповідача, у відповідності до положень договору та вимог норм законодавства достроково розірвано депозитний договір та виплачено відповідачу суму депозиту та нараховані відсотки за користування депозитом з розрахунку 17% річних за час фактичного розміщення вкладу.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що на виконання умов Депозитного договору, з урахуванням змін, внесених договором про внесення змін №1 від 16.05.2014 року до Депозитного договору, відповідачем, зокрема направлено Банку відповідну вимогу, у порядку, визначеному умовами договору та припинено дію договору застави майнових прав, укладеного на забезпечення виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором, укладеним з Банком 16.05.2014 року №05.1-158ю/2014/2-1, що не заперечується сторонами.

Таким чином, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що Банком сплачено суму нарахованих відсотків за депозитним договором, з розрахунку 17% річних правомірно.

Щодо посилань апелянта стосовно нікчемності Договору про внесення змін від 30.04.2015 року до депозитного договору та залишенням без змін абзацу третього п.3.7 депозитного договору після підписання договору про внесення змін №1 від 16.05.2014 року до депозитного договору, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до положень ч.2 та п.1 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема з такої підстави, як факт безоплатного здійснення банком відчуження майна, прийняття на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмови від власних майнових вимог.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 року №114, прийнятого на підставі постанови Правління НБУ від 05.06.2015 року №358, у Банку з 08.06.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру виведення Банку з ринку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.08.2015 року №159, прийнятого на підставі постанови правління НБУ від 28.08.2015 року №563 припинено з 31.08.2015 року здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк національний кредит" та розпочато процедуру ліквідації Банку з 31.08.2015 року.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, в тому числі, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Листом від 28.09.2015 року №09/15-59 Банк повідомив відповідача, що договір про внесення змін від 30.04.2015 року до депозитного договору є нікчемним на підставі п.1 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки у зв'язку з незастосуванням Банком перерахунку процентів за зниженою ставкою, Банк відмовився від власних майнових вимог.

При цьому, як вбачається зі змісту депозитного договору та договору №1 про внесення змін до депозитного договору, укладених одночасно 16.05.2014 року, сторони змінили редакцію пункту 3.7 депозитного договору, яким було передбачено виплату відсотків за зниженою ставкою у разі дострокового розірвання договору.

Однак, договір про внесення змін №1 від 16.05.2014 року містить умову про викладення вказаного пункту у новій редакції повністю, тобто заміни умов п.3.7, передбаченого депозитним договором умовами вказаного пункту у редакції договору №1 про внесення змін від 16.05.2014 року без застережень щодо залишення в силі третього абзацу цього пункту попередньої редакції.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, як вже зазначала колегія суддів, виклавши п.3.7 у новій редакції, сторони дійшли згоди про відсутність у депозитному договорі умови щодо виплати відсотків за депозитним договором за зменшеною ставкою у разі дострокового розірвання договору.

Отже, виплата Банком відсотків за користування депозитом з розрахунку 17% річних є належним виконанням Банком своїх зобов'язань за депозитним договором,і не може вважатись відмовою Банку від власних майнових вимог, відповідно відсутні підстави вважати додаткову угоду від 30.04.2015 нікчемною.

Доводи апелянта стосовно дії третього абзацу п. 3.7. договору не беруться колегією суддів до уваги, адже у договорі №1 про внесення змін №1 від 16.05.2014 року до договору про депозитний вклад сторони визначили викласти пункт 3.7. договору в іншій редакції, а не його частину.

Інші доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, однак, які не впливають на результат розгляду справи.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні місцевого господарського суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року у справі №910/1335/16.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк національний кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк національний кредит" В.В. Паламарчука на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року у справі №910/1335/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року у справі №910/1335/16 залишити без змін.

3. Справу №910/1335/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

С.Г. Рудченко