ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року Справа № 915/199/16

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Сьяновій О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №7644 від 29.12.2015 р.

ОСОБА_2, довіреність № 7650 від 29.12.2015 р.

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 01/04/2016 від 01.04.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 915/199/16

За позовом: державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23,

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю СТИВІДОРНА ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ, 54002, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23/26,

про: припинення дії договору від 10.07.2013 № А9-А про встановлення сервітуту,-

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами (заява про зміну предмета позову № 18-09/1821 від 21.03.2016) про розірвання Договору від 10.07.2013 № А9-А про встановлення сервітуту у звязку з припиненням сервітуту через припинення обставин, які були підставою для встановлення сервітуту.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Договір сервітуту на право користування причалами та причальною інфраструктурою підлягає розірванню на підставі ст. 651, 652, п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, оскільки прийняття Постанови Кабінету Міністрів України № 483 від 07.07.2015 року Про внесення змін в додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 3 червня 2013 р. № 405 Про затвердження переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту субєктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню та Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1331-р від 14.12.2015 року Про погодження тарифів на спеціалізовану послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України - є припиненням обставин, які були підставою для встановлення сервітуту на причал № 11 та причальну інфраструктуру.

Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву вимоги не визнає, обґрунтовуючи це тим, що обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту не відпала. Розірвання договору сервітуту порушить права відповідача, відсутні будь-які підстави для розірвання Договору сервітуту, передбачені Договором або положеннями чинного законодавства.

У відповідності до вимог ст. 77 ГПК України у судовому засіданні 21.04.2016, оголошувалась перерва на 26.04.2016 об 11 год. 20 хв.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

10 липня 2013 року між Державним підприємством Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (далі адміністрація) та Товариством з обмеженою відповідальністю СТИВІДОРНА ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ (далі - ТОВ СІК) було укладено Договір про встановлення сервітуту № А9-А (т. 1 а.с. 12-18) та додаткова угода № 1 до нього від 08.08.2013 (т. 1 а.с. 19-21).

Згідно преамбули договору сервітуту договір укладено у звязку з необхідністю виконання користувачем комплексу робіт і послуг, повязаних з перевалкою вантажів (навантажувально-розвантажувальних робіт) через причал № 11 та з використанням причальної інфраструктури (залізничні колії та підкранові колії), а також забезпечення володільцем можливості користування користувачем вказаними причалами та причальною інфраструктурою.

Відповідно до п. 1.1 договору сервітуту, сервітут встановлюється щодо користування причалом та причальною інфраструктурою, які розташовані за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23.

Згідно п. 2.1 договору сервітуту, сервітут встановлюється для можливості здійснення користувачем навантажувально-розвантажувальних робіт через причал з використанням причальної інфраструктури.

У відповідності до п. 3.1 договору сервітуту видом права сервітуту є право користування майном (причалом та причальною інфраструктурою) згідно з Планом-схемою причалу № 11 та причальної інфраструктури (Додаток № 1, який є невідємною частиною цього Договору), наступною довжиною:

- причал № 11 (інв. № 1031038) - 209,0 м.п., технологічна ширина 14,60 м.п.;

- залізничні колії № 33, 36 (інв. № 1031083, 1031084) - 418,00 м.п.;

- підкранові колії (інв. № 1031067) - 182,0 м.п. у дві нитки.

Пунктом 3.2 договору сервітуту визначено, що сервітут полягає у можливості вільного та безперешкодного користування користувачем причалом та причальною інфраструктурою, визначених вище у п. 3.1 даного договору.

Умовами п. 4.1 договору сервітуту визначено, що зміст права сервітуту полягає у наданні права користування причалом та причальною інфраструктурою згідно з п. 3.1 договору. Сервітут є строковим та оплатним. (п. 4.2 Договору сервітуту).

Відповідно до п. 4.4 договору сервітуту, сервітут встановлений за даним договором є речовим правом користувача, має абсолютний характер і підлягає захисту від неправомірних дій невизначеного кола осіб відповідно до діючого законодавства України. Сервітут не позбавляє володільця, щодо якого він встановлений, права володіння та користування причалом та причальною інфраструктурою (п. 4.5 Договору сервітуту).

Згідно п. 14.1. Договору сервітуту, договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє протягом 10 (десяти) років з набуття чинності. У випадку якщо користувач не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії Договору не повідомив володільця про наміри припинити його дію, Договір вважається автоматично пролонгований на 10 (десять) років на тих самих умовах.

Відповідно до п. 14.4 договору сервітуту одностороння відмова від виконання даного Договору (розірвання даного договору) не допускається. Договір може бути припинений за взаємною згодою сторін шляхом укладення відповідної додаткової угоди до договору, підписаної уповноваженими представниками сторін та скріпленої печатками. Цей договір вважається припиненим з дати набуття чинності відповідної додаткової угоди (п. 14.5 Договору сервітуту).

Згідно п. 14.6 договору сервітуту, дія сервітуту підлягає припиненню у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Позивач згідно листа від 23.12.2015 року № 18-06/6891 направив на адресу відповідача додаткову угоду № 2 від 23.12.2015 про розірвання Договору сервітуту № А9-А від 10.07.2013 (т. 1 а.с. 22, 23) та лист № 18-06/201 від 14.01.2016 з пропозицією укласти додаткову угоду щодо припинення дії Договору № А3-А та укласти новий договір щодо забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України.

Відповідач залишив вище наведені листи щодо розірвання договору сервітуту та підписання договору доступу портового оператора до причалу без відповіді та задоволення

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут).

За своїм змістом сервітут є правом на чужу річ і його сутність полягає у обмеженому користуванні чужою річчю у межах та спосіб, встановлених законами чи договором між сервітуарієм та власником речі або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Частиною 1 ст. 402 ЦК України визначено, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно ч. 1-5 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Згідно ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державній реєстрації прав підлягають: речові права, похідні від права власності - право користування (сервітут).

Згідно Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень право користування (сервітут) ТОВ СІК, яке виникло на підставі Договору сервітуту та Договорів оренди нерухомого майна, що перебуває на балансі позивача, було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджене наданим відповідачем витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а. с. 106-158).

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо розірвання Договору сервітуту у судовому порядку посиланням на ст. 651, 652, п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України.

У відповідності до ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Власник земельної ділянки має право вимагати припинення сервітуту, якщо він перешкоджає використанню цієї земельної ділянки за її цільовим призначенням. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

За ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, закон повязує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених ч.2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин. Отже, звертаючись до суду з вимогою про розірвання Договору сервітуту за рішенням суду позивач зобовязаний був довести належними та допустимими доказами одночасну наявність усіх чотирьох умов, визначених у ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, виконання договору сервітуту не порушує співвідношення майнових інтересів сторін і не позбавляє заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладанні договору сервітуту, оскільки відповідач здійснює плату за користування сервітутом, як то визначено ст. 5 Договору сервітуту, що не спростовано позивачем.

Позивачем в порушення приписів ст. 33 ГПК України не надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування наявності одночасного існування всіх чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, необхідних для розірвання договору у звязку з істотною зміною обставин.

Господарський суд вважає неправомірним посилання позивача на те, що Договір сервітуту підлягає розірванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, оскільки прийняття Постанови КМУ № 483 від 07.07.2015 року та Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1331-р від 14.12.2015 року не є припиненням обставин, які були підставою для встановлення сервітуту на причал № 11 та причальну інфраструктуру.

Преамбулою Договору сервітуту, встановлено, що даний договір укладено у звязку з необхідністю виконання користувачем комплексу робіт і послуг, повязаних з перевалкою вантажів (навантажувально-розвантажувальних робіт) через причал № 11 та з використанням причальної інфраструктури (залізничні колії та підкранові колії), а також забезпечення володільцем можливості користування користувачем вказаними причалами та причальною інфраструктурою.

У п. 2.1. Договору сервітуту також визначено, що сервітут встановлюється для можливості здійснення Користувачем навантажувально-розвантажувальних робіт через причал з використанням причальної інфраструктури.

Відповідно до даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом діяльності відповідача є інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (т. 1 а.с. 159 -160). Згідно з Класифікатором видів економічної діяльності, іншою допоміжною діяльністю у сфері транспорту, зокрема, є вантажно-розвантажувальні роботи.

Майно, щодо якого встановлено сервітут причал, згідно п. 12 ст. 1 Закону України Про морські порти України гідротехнічна споруда, яка має швартовні та відбійні пристрої і призначена для стоянки та обслуговування суден, обслуговування пасажирів, у тому числі для їх посадки на судна і висадки з суден, проведення вантажно-розвантажувальних робіт, тобто безпосередньо забезпечує здійснення відповідачем його основної діяльності.

Відповідно до статті 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Тобто ЦК України визначено, що підставою встановлення сервітуту є наявність у особи, яка не є власником (володільцем) відповідного майна потреби, яка не може бути задоволена іншим способом.

Відповідач є портовим оператором (стивідорною компанією), який здійснює вантажувально-розвантажувальні роботи, обслуговування та зберігання вантажів, обслуговування суден, інші, повязані з цим види господарської діяльності з використанням причалу № 11 та причальної інфраструктури. Обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту ТОВ СІК була необхідність здійснювати навантажувально-розвантажувальні роботи через причал № 11 з використанням причальної інфраструктури (залізничних та підкранових колій).

Відповідачем на підтвердження обставин, що здійснення ним своєї господарської діяльності з перевалювання вантажів на морські судна технологічно неможливе в інший спосіб як через причал № 11 надано суду договори оренди, з яких вбачається, що ТОВ СІК орендує в тилу причалу № 11 державне нерухоме та рухоме майно, а саме Договір оренди держаного нерухомого майна № РОФ-790 від 21.07.2009 (т. 1 а.с. 106-113,), Договір оренди нерухомого майна № РОФ-1008 від 01.09.2011 р. (т.1 ст.129-134), договір № 1 провнесення змін до договору оренди від 01.09.2011 р. № РОФ-1008 (т. 1 стр. 139), договір № 2 провнесення змін до договору оренди від 01.09.2011 р. № РОФ-1008(т. 1 стр. 141-143), Договір оренди нерухомого майна № РОФ-1403 від 03.12.2015 р. (т. 1 стр. 146-151). Майно передане в оренду ТОВ СІК до 2020 року з можливістю пролонгації договору. Технологічний процес здійснення вантажувально-розвантажувальних робіт відповідачем нерозривно повязаний з причалом № 11, причальною інфраструктурою та орендованим ним майном в тилу причалу № 11.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Позивачем в порушення приписів ст. 33 ГПК України не доведено припинення обставин, які були підставою для встановлення сервітуту. Обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту, не припинилась: відповідач залишається портовим оператором (стивідорною компанією), який здійснює вантажувально-розвантажувальні роботи, обслуговування та зберігання вантажів, обслуговування суден та інші, повязані з цим види господарської діяльності з використанням причалу № 11 та причальної інфраструктури; - відповідач користувався та продовжує користуватись нерухомим та рухомим майном в тилу причалу № 11 на підставі договорів оренди. Обставина, а саме що потребу відповідача у здійсненні ним навантажувально-розвантажувальних робіт неможливо задовольнити іншим способом ніж через причал № 11 і з використанням причальної інфраструктури (підкранові та залізничні колії) також не змінилась.

Положення постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2015 року № 483, Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1331-р від 14.12.2015 року не містять прямої вказівки на те, що правові механізми користування причалом та причальною інфраструктурою мають припинити свою дію або повинні змінитись умови правовідносин сторін.

Слід зазначити, що ані Постанова Кабінету Міністрів України від 07.07.2015 року № 483, ані Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1331-р від 14.12.2015 року не дають визначення поняття спеціалізована послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу та її складових.

Позивач на вимогу суду не надав пояснення щодо поняття спеціалізована послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу та не зазначив що саме включає в себе вказана послуга.

Набрання чинності Постановою КМУ № 483 від 07.07.2015 року та Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1331-р від 14.12.2015 року не припиняє обставин, які були підставою для встановлення Сервітуту, а Договір сервітуту не підлягає розірванню.

Посилання позивача на те, що прийняття Постанови КМУ № 483 та необхідність розірвання договору сервітуту повязане з тим, що це надасть змогу МФ ДП АМПУ забезпечити рівний доступ всіх субєктів господарювання до причалів судом відхиляється, оскільки ним не доведено, що існування договору сервітуту будь-яким чином порушує права інших осіб та не надає можливості МФ ДП АМПУ забезпечити рівний доступ субєктів господарювання до причалів.

Користування ТОВ СІК правом, наданим Договором сервітуту жодним чином не перешкоджає меті діяльності ДП АМПУ. Згідно із частиною 5 статті 403 Цивільного кодексу України, сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Аналогічна норма закріплена і п. 4.5. Договору № А9-А. Відповідно до пункту 9.1.5. Договору Володілець має право здійснювати на об'єкті сервітуту необхідні дії, повязані з експлуатацією і обслуговуванням майна в межах об'єкту сервітуту. Користування ТОВ СІК правом, наданим Договором про встановлення сервітуту № А9-А від 10.07.2013 року жодним чином не обмежує прав третіх осіб щодо користування причалом № 11 та причальною інфраструктурою, зокрема пунктом 8.6 Договору визначена можливість Володільця укладати договори сервітуту, оренди або інші договори щодо обєкту сервітуту, з наступним письмовим повідомленням Користувача.

Враховуючи, що позивач не надав суду доказів існування будь-яких підстав для розірвання Договору сервітуту, які були б передбачені законом або самим Договором сервітуту, то в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 77, 82, 82-1, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текс рішення складено 06.05.2016

Суддя С.М. Коваль