ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.04.16р. Справа № 904/1883/16

За позовом Приватного підприємства "Виробничо-будівельна компанія Ніконс" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області)

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області)

про стягнення заборгованості за договором підряду № 1170 від 19.02.2015 у розмірі 43 201 грн. 63 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність № 3 від 18.03.2016)

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (довіреність № 14-168 юр. від 31.03.2016)

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Виробничо-будівельна компанія Ніконс" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі - відповідач) заборгованість за договором підряду № 1170 від 19.02.2015 у розмірі 43 201 грн. 63 коп.

Ціна позову складається з суми основного боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором підряду № 1170 від 19.02.2015 в частині своєчасної та повної оплати виконаних у листопаді 2015 року ремонтних робіт, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 43 201 грн. 63 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 11.04.2016.

Від відповідача електронною поштою надійшло клопотання (вх.суду 21798/16 від 11.04.2016), в якому він просив суд розгляд справи відкласти, у зв'язку із участю його представника в цей час у іншому судовому засіданні.

Від відповідача електронною поштою також надійшов відзив на позовну заяву (вх.суду 21801/16 від 11.04.2016), в якому він проти задоволення позовних вимог позивача заперечує у повному обсязі, посилаючись на те, що у відповідача, з урахуванням змісту пунктів 5.1. та 5.2. договору, не виникло зобов'язання щодо оплати виконаних позивачем у листопаді 2015 року робіт. Так, відповідно до вказаних пунктів договору оплата замовником виконаних робіт проводиться на підставі актів виконаних робіт по типовій формі № КБ-2в та довідки по формі № КБ-3, оформлених у двосторонньому порядку, рахунків, доданих до них та податкових накладних, шляхом перерахування відповідних сум на розрахунковий рахунок підрядника. При цьому підрядник зобовязаний надати замовнику оформлені документи до оплати в місяці, коли була виконана робота, але не пізніше 25 числа звітного місяця. У випадку прострочення оплати з причини неналежного оформлення рахунку, замовник звільняється від відповідальності за прострочення платежу. Тобто, ненадання позивачем замовнику документів згідно переліку, передбаченого пунктом 5.1. договору, надання яких є передумовою виконання замовником обовязку з оплати вартості виконаних підрядних робіт, становить прострочення кредитора, яке не призводить до прострочення боржника та унеможливлює застосування до нього будь-яких правових наслідків порушення зобовязання. Також, у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що позивачем були порушені умови договору в частині строків виконання робіт та їх вартості, а саме: план-графік виконання робіт та графік освоєння грошових коштів, у зв'язку з чим, відповідач, на підставі пункту 6.1. договору, має право застосувати до позивача штрафні санкції в загальній сумі 7 440 грн. 08 коп. (розрахунок цих санкцій наведений у відзиві на позовну заяву). Отже, відповідач вказує на те, що загальна вартість виконаних позивачем робіт, з урахуванням вказаних обставин, складає 35 761 грн. 55 коп. (43 201,63 - 7 440,08).

Судове засідання, призначене на 11.04.2016, не відбулося, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді, про що сторін було повідомлено листом від 11.04.2016. У вказаному листі також було вказано, що про дату та час наступного судового засідання учасників судового процесу буде проінформовано після усунення вищезазначених обставин.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.суду 22245/16 від 12.04.2016), зміст якого аналогічний відзиву, який надійшов 11.04.2016 електронною поштою.

Ухвалою суду від 13.04.2016 справу було призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.04.2016.

Додатково сторін було повідомлено про дату, час та місце судового засідання, а також вимоги ухвали суду від 13.04.2016, телефонограмами, які були отримані представниками позивача та відповідача 13.04.2016 (а.с.59-60).

Від позивача надійшло клопотання (вх.суду 23542/16 від 18.04.2016), в якому він просить суд долучити до матеріалів справи листи, які він направляв відповідача з приводу наявності заборгованості, яка є предметом спору у даній справі.

Від позивача також надійшли заперечення на відзив відповідача (вх.суду 26400/16 від 27.04.2016), в яких він зазначає, що факт отримання рахунку на оплату не впливає на виникнення обов'язку щодо оплати виконаних позивачем робіт, крім того, позивачем надавалися оформлені у відповідності до умов договору рахунки на оплату та податкові накладні. Також позивач зазначає про безпідставність нарахування штрафних санкцій та зменшення суми боргу на розрахований відповідачем їх розмір.

Від позивача також надійшли пояснення (вх.суду 26565/16 від 27.04.2016), в яких він наголошує на тому, що позивачем не були порушені визначені умовами договору строки виконання робіт, а роботи були виконані позивачем та прийняті відповідачем вчасно, про що свідчить підпис та дата, зазначена відповідачем, на відповідному акті виконаних робіт, довідці про вартість робіт та акті на використані матеріали. У поясненнях також вказано, що дата "07.12.2015" проставлена позивачем помилково.

У судове засідання 27.04.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 27.04.2016 представником позивача було викладено зміст позовних вимог, наведено доводи в їх обґрунтування. Також було наголошено на наявності обставин, про які вказано позивачем у поясненнях. У судовому засіданні представник позивач наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні 27.04.2016 заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені ним у відзиві на позовну заяву.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 19.02.2015 між Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі - замовник, відповідач) та Приватним підприємством "Виробничо-будівельна компанія Ніконс" (далі - підрядник, позивач) було укладено договір № 1170 (далі договір, а.с.9-20), відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобовязується на свій ризик виконати в порядку та на умовах договору роботу по ремонту будівлі АПК цеху блюмінг № 2 металургійного виробництва ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації в строки, встановлені план-графіком виконання робіт у 2015 році (додаток-1( (далі - робота). У разі зміни строків виконання робіт їх тривалість визначається узгодженим обома сторонами планом-графіком виконання робіт, або будь-яким іншим документом, що узгоджений і підписаний обома сторонами. Замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (пункт 1.1. договору).

У пункті 7.1. договору сторони узгодили, що договір вступає в дію з 02.03.2015 і діє до 30.12.2015 або до належного виконання сторонами своїх обов'язків по договору в залежності від того, яка з вказаних подій настане раніше.

Доказів визнання недійсним або розірвання договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п'ятої Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (частина 1 статті 843 Цивільного кодексу України).

Так, у розділі 2 договору сторони визначили вартість робіт за договором.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що вартість робіт за договором складає 620 000 грн. 00 коп., згідно з договірною ціною (додаток 4), у тому числі вартість матеріалів підрядника складає 448 497 грн. 36 коп. ПДВ у розмірі 20% складає 124 000 грн. 00 коп. Усього вартість робіт за договором, включаючи ПДВ складає 744 000 грн. 00 коп., у тому числі ремонт 744 000 грн. 00 коп., і лишається незмінною до повного виконання робіт.

Згідно з пунктом 2.2. договору при необхідності виконання інших робіт, не передбачених в пункті 1.1. договору, їх вартість і обсяг узгоджуються сторонами шляхом укладання додаткових угод до договору.

У відповідності до пункту 2.2. договору позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 від 09.06.2015, в якій сторони визначили, що у зв'язку з виробничою необхідністю, згідно з пунктом 2.2. договору, сторони дійшли згоди виконати роботу з ремонту будівлі АПК цеху блюмінг № 2 металургійного виробництва ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", у строки, встановлені планом-графіком виконання робіт у 2015 році (додаток 1 до додаткової угоди). Роботи виконуються з матеріалів підрядника. Вартість даної роботи складає 280 000 грн. 00 коп., згідно з договірною ціною (додаток 2 до додаткової угоди), у тому числі вартість матеріалів підрядника - 180 430 грн. 83 коп., у відповідності з відомістю матеріалів підрядника, необхідних для виконання ремонтних робіт (додаток 3 до додаткової угоди), ПДВ у розмірі 20% складає 56 000 грн. 00 коп. Усього вартість робіт за додатковою угодою, включаючи ПДВ складає 336 000 грн. 00 коп. і лишається незмінною до повного виконання робіт. З урахуванням вищевикладеного загальна вартість робіт за договором, включаючи ПДВ, складає 1 080 000 грн. 00 коп. (а.с.21).

Відповідно до частини 1 статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Сторонами також було підписано додатки до вказаної додаткової угоди, а саме: договірну ціну № 438-Р-ЗБ-2/2, план-графік виконання робіт у 2015 році, графік освоєння грошових коштів у 2015 році, відомість матеріалів підрядника, необхідних для виконання робіт (а.с. 22-27).

Відповідно до частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

У пункті 4.1. договору сторони визначили, що при завершенні роботи на обєкті підрядник надає замовникові акт виконаних робіт по типовій формі № КБ-2в, оформлений у двосторонньому порядку, але не пізніше 25 числа звітного місяця. У випадку мотивованої відмови замовника від підписання акта виконаних робіт сторонами складається двосторонній акт з переліком недоліків і строків їх усунення.

На виконання умов договору, позивачем у листопаді 2015 року були виконані, а відповідачем прийняті роботи на суму 43 201 грн. 63 коп., що підтверджується довідкою про вартість виконаних підрядних робіт форми КБ-3 (а.с.29), актом № 438-01-11 приймання виконаних підрядних робіт за листопад 2015 року (а.с.30-31). У зв'язку з чим позивачем було виставлено рахунок на оплату № 69 від 01.12.2015 (а.с.28) та зареєстровано податкову накладну (додана до заперечень на відзиві відповідача вх.суду 26400/16 від 27.04.2016).

При цьому, судом було враховано, що на вказаних документах міститься дата підписання їх відповідачем - 24.11.2015, а позивачем - 07.12.2015. В поясненнях позивача (вх.суду 26565/16 від 27.04.2016) вказано, що дата "07.12.2015" проставлена позивачем помилково.

Проаналізувавши в системному зв'язку матеріали справи, умови договору, а також норми глави 61 розділу ІІІ Книги п'ятої Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що роботи, визначені в акті № 438-01-11 приймання виконаних підрядних робіт за листопад 2015 року, були передані позивачем та прийняті відповідачем саме 24.11.2015. Так, дата прийняття робіт замовником не може бути раніше дати здачі їх підрядником, а дата прийняття робіт замовником має ключове значення під час виконання договору підряду.

При цьому, акт виконаних робіт підписаний відповідачем без зауважень.

Відповідно до статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

У розділі 5 договору сторони визначили порядок розрахунків за виконані роботи.

Так, відповідно до пункту 5.1. договору оплата замовником виконаних підрядником робіт проводиться на підставі актів виконаних робіт по типовій формі № КБ-2в та довідки по формі № КБ-3, оформлених у двосторонньому порядку, і рахунків, доданих до них, шляхом перерахування відповідних сум на розрахунковий рахунок підрядника.

При цьому підрядник зобовязаний предявити замовнику оформлені документи до оплати в місяці, коли була виконана робота, але не пізніше 25 числа звітного місця. Підрядник повинен направити оригінал рахунку-фактури разом з податковою накладною до Центру обєднаних бізнес-послуг замовника.

У випадку прострочення оплати з причини неналежного оформлення рахунку, замовник звільняється від відповідальності за прострочення платежу.

Згідно з пунктом 5.2. договору розрахунок за виконані роботи проводиться протягом 25 календарних днів з моменту акцепту рахунків замовником, але не пізніше 30 числа місяця, що слідує за звітним. За згодою сторін допускаються інші форми розрахунків, що не суперечать чинному законодавству України.

Доказів наявності претензій відповідача по строкам, обсягам та якості виконаних робіт до матеріалів справи сторонами не додано, будь-яких відомостей з цього приводу протягом розгляду справи не повідомлено.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем його обов'язки в частині виконання робіт, обумовлених договором, були виконані належним чином.

Враховуючи умови пункту 5.2. договору, виконані позивачем роботи на суму 43 201 грн. 63 коп. мали бути оплачені відповідачем не пізніше 30 числа місяця, що слідує за звітним, отже, - до 30.12.2015 (включно).

Порушення відповідачем термінів оплати вказаної вище заборгованості і стало причиною звернення позивача із позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В порушення умов договору та вказаних приписів законодавства, відповідач не оплатив виконані позивачем роботи на суму 43 201 грн. 63 коп., у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 43 201 грн. 63 коп.

З приводу заперечень відповідача щодо відсутності доказів вручення йому рахунку на оплату вказаних робіт, суд зазначає таке.

Відсутність рахунків не спростовує наявності у замовника обов'язку з оплати виконаної роботи, який у розумінні статті 854 Цивільного кодексу України виникає на підставі самого факту її остаточної здачі (прийняття відповідачем).

Вказана правова позиція викладена також в Постанові Вищого господарського суду України від 18.06.2013 по справі № 923/38/13-г.

При цьому, проаналізувавши умови договору та належно оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а, отже, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку оплатити виконані роботи (Постанова Верховного Суду України від 29.09.2009 по справі № 37/405).

Враховуючи вказане, з огляду на положення пункту 5.2. договору, строк оплати виконаних позивачем підрядних робіт на суму 43 201 грн. 63 коп. є таким, що настав 30.12.2015. При цьому, відповідач, в порушення умов договору та вимог чинного законодавства, виконані позивачем в спірний період, роботи не оплатив.

Судом також враховано, що згідно з абзацом 4 пункту 5.1. договору замовник звільняється від відповідальності за прострочення платежу у випадку, якщо таке прострочення сталося з причини неналежного оформлення рахунку.

Доказів неможливості здійснити оплату виконаних позивачем у листопаді 2015 року робіт з причини ненадання підрядником рахунку відповідач не надав.

З урахуванням наведеного, суд вважає доводи відповідача щодо наявності підстав для звільнення від відповідальності безпідставними.

Щодо заперечень відповідача стосовно порушення позивачем умов договору в частині строків виконання робіт та їх вартості, а саме: умов, визначених планом-графіком виконання робіт та графіком освоєння грошових коштів, у зв'язку з чим, відповідач, на підставі пункту 6.1. договору, має право застосувати до позивача штрафні санкції в загальній сумі 7 440 грн. 08 коп. (розрахунок цих санкцій наведений у відзиві на позовну заяву) суд зазначає таке.

Дійсно, умови договору (пункт 6.1.) містять положення щодо наслідків порушення підрядником строків, визначених планом-графіком та умов, погоджених у графіку освоєння грошових коштів.

При цьому, відповідно до цього ж пункту договору (6.1.) підставою для пред'явлення вимог по стягненню штрафних санкцій є: акт про недоліки в роботі та/або факт невиконання робіт в строк та/або факт порушення графіку освоєння грошових коштів, котрі будуть підтверджуватися відсутністю двостороннє підписаного акту приймання-передачі виконаних робіт у встановлений договором строк.

Як вбачається з акту № 438-01-11 приймання виконаних підрядних робіт за листопад 2015 року, він підписаний відповідачем (замовником) 24.11.2015, що свідчить про те, що роботи були виконані позивачем своєчасно. Крім того, акт підписаний зі сторони відповідача без будь-яких зауважень. Доказів складання актів про недоліки сторонами до матеріалів справи не додано, будь-яких відомостей про їх наявність суду не повідомлено.

Вказане свідчить про належне виконання позивачем своїх обов'язків по договору та про відсутність підстав для застосування штрафних санкцій, визначених у пункті 6.1. договору.

Як було зазначено вище, враховуючи визначені контрагентами порядок та строк оплати виконаних робіт, господарський суд встановив, що строк їх оплати настав - 30.12.2015, у зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення основного боргу в сумі 43 201 грн. 63 коп. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, за нормами частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Також слід зазначити, що відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 33 та статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів оплати виконаних позивачем у листопаді 2015 року робіт на суму 43 201 грн. 63 коп. відповідач не надав.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за договором встановлений судом, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 43 201 грн. 63 коп. обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 1 378 грн. 00 коп. покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Орджонікідзе, будинок 1; ідентифікаційний код 24432974) на користь Приватного підприємства "Виробничо-будівельна компанія Ніконс" (50091, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Орджонікідзе, будинок 4; ідентифікаційний код 36041963) - 43 201 грн. 63 коп. - основного боргу, 1 378 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_3