ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.04.2016 Справа № 905/985/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Мальцева М.Ю., при секретарі судового засідання Гусакові О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ», м. Київ

до відповідача: Приватного підприємства «Донагро-Торг», м. Словянськ Донецької області

про стягнення заборгованості у розмірі 109706,12 грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 17.03.2016 р.

від відповідача: не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

Підприємство з іноземними інвестиціями «ВІП-Рент» звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного підприємства «Донагро-Торг» про стягнення заборгованості у розмірі 109 706,12грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач не сплатив лізингову плату у розмірі 84 375,92 грн. відповідно до угоди про реструктуризацію заборгованості від 28.07.2014р., а також лізингову плату у розмірі 25 330,20 грн. за період з 01.10.2014р. по 12.11.2014р. відповідно до додаткової угоди № 3 до угоди оперативного лізингу (найму) № 5058 від 18 лютого 2011 року. Таким чином, за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 109 706,12 грн.

На підтвердження зазначених у позові обставин позивач разом із позовною заявою надав суду копії: угоди оперативного лізингу №5058 від 18.02.2011р., що включає титульний аркуш та загальні умови оперативного лізингу (найму) від 17.02.2016р. з додатками додаткової угоди №1-3 до угоди оперативного лізингу (найму) № 5058 від 18 лютого 2011 року; угоди про реструктуризацію заборгованості від 28.07.2014р., листа відповідача; рахунків-фактур № від 28.03.2014р., № від 28.04.2014р., НОМЕР_1 від 29.05.2014р., НОМЕР_2 від 25.06.2014р., НОМЕР_3 від 28.07.2014р., № НОМЕР_4 від 01.09.2014р., №000005514 від 29.09.2014р.; копія вимоги № 652 від 11.12.2015р. та докази її відправки відповідачу; копію свідоцтва про реєстрацію автомобіля Audi A6 (реєстраційний номер НОМЕР_5).

Ухвалою господарського суду Донецької області від 02.03.2016 р. було порушено провадження по справі № 905/985/16.

24.03.2016 р. розгляд справи було відкладено до 07.04.2016р. о 12:15.

04.04.2016р. від позивача через канцелярію суду надішов лист №677 від 25.03.2016 р. з додатками, а 06.04.2016р. клопотання №678 від 25.03.2016р. про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, у задоволенні якого судом було відмовлено ухвалою від 06.04.2016р. по справі №905/985/16.

Відповідач у судові засідання не з'являвся, відзив на позовну заяву не надав. Про дату, час та місце судового засідання відповідач був повідомлений належним чином.

Представинки позивача та відповідача клопотання щодо фіксації судового процесу не заявляли, у звязку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України відкладався. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають знчення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

18.02.2011р. між Підприємством з іноземними інвестиціями «ВІП-Рент» (далі позивач) та Приватним підприємством «Донагро-Торг» (далі відповідач) була укладена Угода оперативного лізингу № 5058 (далі Угода), яка складається з титульного аркуша та загальних умов оперативного лізингу (найму) ПП «Донагро-Торг», та містить додатки (специфікація, графік платежів, акт приймання-передачі автомобіля, графік технічного обслуговування, акт повернення автомобіля). Окрім цього, сторонами визначено, що невідємними частинами Угоди є: додаткова угода №1 від 15.03.2013 р. до Угоди, додаткова угода №2 від 17.12.2013 р. до Угоди, додаткова угода №3 від 20.04.2014 р. до Угоди (далі Додаткові Угоди).

Відповідно до ст. 292 Господарського кодексу України (далі ГК України), лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Згідно умов Угоди (п.1.1 загальних умов та положення титульного аркушу) 22.03.2011р. Підприємство з іноземними інвестиціями «ВІП-Рент» (Наймодавець) передав за актом приймання-передачі (Додаток №2 до Угоди) приватному підприємству «Донагро-Торг» (Наймачу) у строкове платне володіння та користування автомобіль Audi A6, реєстраційний номер НОМЕР_5 (надалі Автомобіль), строком на 24 місяці , а Наймач зобовязувався сплачувати орендну (лізингову) плату за користування Автомобілем.

Відповідно до акту про повернення автомобіля від 12.11.2014 р. Наймач повернув, а Наймодавець прийняв автомобіль Audi A6, реєстраційний номер НОМЕР_5. Додатковими Угодами строк лізингу продовжувався до 21.12.2014 р.

Пунктом 3.1 Загальних умов оперативного лізингу (найму) платежі, передбачено, що Наймая сплачує орендну плату шляхом 100 % передоплати не пізніше строків, встановлених Графіком платежів на підставі рахунку-фактури Наймодавця. Відповідно до Графіку платежів за угодою оперативного лізингу (найму) №5058 орендна плата сплачується до 15 числа попереднього за сплатою календарного місяцю.

Відповідно до п. 3.2 Загальних умов оперативного лізингу (найму), орендну плату розраховано і вказано в українськиї гривнях на дату укладання відповідної угоди. На дату виставлення відповідного рахунку-фактури Наймодавець здійснює перерахунок платежу пропорційно зміні котирування продажу валюти відповідного Міжбанківського валютного курсу до іноземної валюти, що визначена в Титульному аркуші Угоди за наступною формулою: LF=A*C/B, де LF-орендна плата згідно рахунку-фактури; A- орендна плата згідно Графіку платежів, що вказана у грн; B - валютний курс вказаний в Титульному аркуші Угоди на дату її підписання; C- міжбанківський валютний курс на дату виставлення рахунку-фактури. У випадку зміни міжбанківського валютного курсу на дату зарахування сплачених коштів, відносно до міжбанківського валютного курсу на дуту виставлення рахунку-фактури, Наймодавець зобовязаний здійснювати перерахунок.

28.07.2016 р. між Наймодавцем та Наймачем була укладена угода про реструктуризацію заборгованості, пунктом 2, якої передбачено, що боржник зобовязується повністю погасити заборгованість у сумі 84 375,92 грн. до 31.08.2014 р., за період з 01.05.2014р. по 30.09.2014р., відповідно до рахунків-фактур № від 28.03.2014р., № від 28.04.2014р., НОМЕР_1 від 29.05.2014р., НОМЕР_2 від 25.06.2014р., НОМЕР_3 від 28.07.2014р., тобто відповідач визнав своє зобовязання по сплаті лізингових платежів за вказаний період у вказаному розмірі. Окрім цього, як зазначає позивач, відповідачем не були сплачені лізингові платежі за період з 01.10.2014р. по 12.11.2014р. відповідно до рахунків-фактур: № НОМЕР_4 від 01.09.2014р. на суму 18389,00 грн. та №000005514 від 29.09.2014р. на суму 6941,20 грн. Таким чином станом на 03.02.2016 р., за відповідачем утворилась заборгованість за період з 01.05.2014 р. по 12.11.2014 р. у загальному розмірі 109 706,12 грн.

Крім того, відповідач 11.12.2015р. направив на адресу відповідача вимогу №652 про сплату заборгованості в сумі 109 706,12 грн., яка, як зазначає позивач, залишилась без відповіді та задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 67 Господарського кодексу України (далі ГК України) відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Відповідно до вимог ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Частиною першою статті 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно вимог статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

На підставі приписів ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою ст. 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У ч.5 ст. 626 ЦК України вказано, що договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог передбачених статтею 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Частиною 5 статті 762 ЦК України встановлено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач не надав суду доказів перерахування боргу у 109 706,12 грн., у звязку з чим господарський суд робить висновок, що борг не погашений до теперішнього часу.

Згідно приписів ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.. 33 ГПК України). Статтею 36 ГПК України встановлено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.35 ГПК України, обставини, які визнаються сторонами можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Таким чином, дослідивши матеріали срави, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати підлягають стягненню в порядку, що передбачений ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.9, 11-16, 202, 509, 530, 610, 612, 625, 626, 629, 632, 762, ЦК України, ст.ст. 20, 67, 173, 292 ГК України та керуючись ст.ст 1, 2, 4-2, 4-3, 4-6, 12, 15, 20, 22, 28, 32-34, 35, 36, 43, 49, 77, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Підприємства з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ», м. Київ до Приватного підприємства «Донагро-Торг», м. Словянськ Донецької області про стягнення заборгованості за угодою оперативного лізингу №5058 від 18.02.2011р. у сумі 109 706,12 грн. задовільнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного підприємства «Донагро-Торг» (84122, Донецька обл., м. Словянськ, вул. Чубаря, буд. 4, оф. 7, ідентифікаційний код юридичної особи: 35957481) на користь Підприємства з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ» (01013, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 4, ідентифікаційний код юридичної особи: 25264533, п/р 5952 у ПАТ «УКРСОЦБАНК») заборгованість у розмірі 109706,12 грн. та судові витрати у розмірі 1645,59 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в судовому засіданні 07.04.2016 р.

Повне рішення складено 12.04.2016 р.

Суддя М.Ю. Мальцев