ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2016 р. Справа № 922/4483/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В. О., суддя Пуль О.А. , суддя Тарасова І. В.

при секретарі Курченко В.А.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (довіреність №288 від 16.02.2016р.), ОСОБА_2 (довіреність від 14.03.2016р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Відділу освіти, молоді та спорту Великобагачанської районної державної адміністрації (вх.№ 464 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 20.10.2015 р. у справі № 922/4483/15

за позовом Відділу освіти, молоді та спорту Великобагачанської районної державної адміністрації, с. Велика Багачанка

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквіп Авто», м. Харків

про стягнення 182224,20 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року позивач, Відділ освіти, молоді та спорту Великобагачанської районної державної адміністрації, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквіп Авто», 225135,22 грн., з яких 170279,15 грн. сума основного боргу, 13859,35 грн. пеня, 40996,72 грн. штраф.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.10.15 (суддя Інте Т.В.) позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквіп Авто» на користь Відділу освіти, молоді та спорту Великобагачанської районної державної адміністрації заборгованість в сумі 11945,04 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 238,90 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Позивач, з вказаним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в частині відмови у позові, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.02.2016р. вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 15.03.2016р. у наступному у складі суддів: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.03.2016р. розгляд справи відкладено на 04.05.2016р.

29.04.2016р. від позивача надійшли письмові пояснення (вх. 4576).

04.05.2016р. протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів, склад колегії суддів замінено на: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І.В. Заміна складу суддів відбулась у звязку з перебуванням суддів Крестьянінова О.О. та Шевель О.В. у відпустках.

В судовому засіданні 04.05.2016р. присутні представники позивача наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, просили задовольнити вимоги апеляційної скарги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений судом про час та місце розгляду справи, про що свідчить повернуте на адресу суду поштове відправлення разом з ухвалою суду, з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», що, відповідно до приписів п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вважається належним повідомлення сторони про час та місце судового розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

25.11.2014р. між відповідачем (підрядник) та позивачем (замовник) укладено контракт № 348 на проведення реконструкції з модернізації та заміни котлів з переведенням їх на альтернативні види палива котельні Степанівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів за адресою: с.Степанівка, Великобагачанського району Полтавської області.

За умовами вищезазначеного контракту, підрядник бере на себе генеральний підряд на виконання робіт: проведення реконструкції по модернізації та заміні котлів з переведенням їх на альтернативні види палива котельні Степанівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів за адресою: с. Степанівка, Великобагачанського району Полтавської області. Реконструкція котельні проводиться з встановленням твердопаливного котла, монтажу технологічних трубопроводів проведенням пуско-налагоджувальних робіт (далі - роботи) в обсязі згідно з Технічним завданням (додаток № 1), а також наданого підрядником замовнику кошторисом.

Відповідно до п. 2.1, 2.2 контракту, вартість робіт за цим контрактом (ціна контракту) становить 277187,00 грн., в тому числі ПДВ. В ціну контракту входять вартість робіт, відповідно до Технічного завдання (додаток №1); витрати на перевезення, страхування, сплату митних зборів: податків, зборів та інших обов'язкових платежів; вартість матеріалів, виробів, комплектуючих, обладнання, необхідних для виконання робіт; вартість зведення тимчасового огородження, тимчасових споруд виконання робіт; пристрій риштувань та помосту; витрати на виконання пусконалагоджувальних робіт вхолосту і проведення режимно - налагоджувальних випробувань встановлених котлів, транспортно-заготовчі і складські витрати, витрати на відрядження

Відповідно до п. 1.3 контракту, підрядник зобов'язується завершити роботи в строк, зазначений в п. 3.1 цього контракту.

Втім, у п. 3.1 контракту, чіткий термін виконання робіт не встановлений, а зазначений лише 2014 рік.

Згідно з п. 4.2. контракту, замовник зобов'язується здійснювати прийомку робіт, виконаних підрядником; оплатити роботи на умовах, передбачених контрактом.

В п. 5.1 контракту зазначено, що замовник призначає свого представника, який від його імені здійснює приймання виконаних робіт, підписує акти виконаних робіт та інші документи, пов'язані з виконанням робіт.

Згідно з п. 5.2 контракту, підрядник при остаточному виконанні робіт за цим контрактом в 5-денний термін сповіщає про це замовника та надає замовнику акти виконаних робіт. Замовник протягом 5 днів після надання вищевказаних документів зобов'язаний підписати їх або направити підряднику мотивовану відмову у повному або частковому прийманні робіт.

Відповідно до п. 11.1 контракту, оплата замовником виконаних підрядником робіт здійснюється шляхом перерахуванні грошових коштів на рахунок підрядника. Замовник проводить оплату виконаних робіт на підставі поданих підрядником замовнику актів виконаних робіт, а також рахунки-фактури. Розрахунок за виконані роботи до підписання акта приймання проводиться в межах 50% ціни контракту. Остаточний розрахунок за виконані роботи здійснюється протягом 10 банківських днів після підписання акту приймання.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем, сплачено всю суму вартості робіт за контрактом № 348 у розмірі 277187,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №4935 від 25.11.2014р. на суму 26081,38 грн., № 5027 від 25.11.2014р. на суму 57074,72 грн., №5168 від 12.12.2014р. на суму 99999,60 грн., №5256 від 25.12.2014р. на суму 94031,30 грн.

У листопаді - грудні 2014 року сторонами підписано та скріплено печатками акти приймання виконаних робіт за контрактом та акти вартості обладнання, яке придбавається виконавцем робіт, згідно умов контракту (а.с. 121-156 т.1). Зокрема, відповідно до актів приймання виконаних робіт за листопад 2014 року позивачем прийняті роботи на суму 43385,11 грн., у грудні 2014 року - на суму 99999,60 грн., на суму 11556,64 грн., на суму 67079,14 грн., на суму 6132,36 грн., а також за актом вартості обладнання, що придбаває виконавець робіт б/н, який укладено сторонами в доповнення до акту прийняття будівельних робіт за листопад 2014 року, позивач узгодив вартість обладнання на суму 39770,99 грн., та за грудень 2014 року - на суму 9263,17 грн. (а.с. 128, 152-153 т.1).

Вказані акти на загальну суму 277187,00 грн., що складає ціну контракту, були підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств без зауважень сторін договору під час їх підписання.

Після придбання позивачем за актами вартості обладнання (котел та насоси) на загальну суму 48516,95 грн. (котел вартістю 36571,91 грн. разом з ПДВ та насоси вартістю 11945,04 грн. разом з ПДВ), 25.12.2014 року між сторонами контракту укладено договір № 415 відповідального зберігання (а.с. 19), за умовами якого, позивач передає, а відповідач приймає на відповідальне зберігання котел твердопаливний палетний ЕКО-ВS 125. Строк зберігання з 25 грудня по 30 квітня 2015 р. (в редакції додаткової угоди № 1).

25.12.14 р. сторони підписали акт прийому-передачі № 1 (а.с. 115), відповідно до якого, позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання котел твердопаливний палетний ЕКО-ВS 125.

30.04.15 р. сторони підписали акт прийому-передачі № 2 (а.с. 117), відповідно до якого, відповідач передав (повернув), а позивач прийняв котел твердопаливний палетний ЕКО-ВS 125. Отже, відповідач належним чином виконав умови договору відповідального зберігання № 415 від 25.12.14 р.

30.12.2014 року між сторонами контракту укладено договір № 418 відповідального зберігання (а.с. 22), за умовами якого депонент передає, а виконавець приймає на відповідальне зберігання насос дренажний, насос NR 40/125-С, насос змішувальний, насос подпиточной, насос мережний. Вартість переданого на зберігання майна, відповідно до актів, склала 11945,04 грн. Строк зберігання з 30 грудня по 20 квітня 2015 р.

Станом на час розгляду справи, майно за договором відповідального зберігання № 418 від 30.12.14 р. відповідач не повернув.

Обгрунтовуючи доводи, зазначені в позовній заяві та апеляційної скарзі, позивач посилається на акт №01-21/4 планової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності позивача, проведеної Миргородською обєднаною державною фінансовою інспекцією за період з 01.08.13 р. по 01.02.15 р. (а.с. 108-113). В ході ревізії, зокрема, встановлено, що вартість виконаних відповідачем робіт склала лише 60243,60 грн., а також, не виявлено обладнання придбаного за актами вартості обладнання.

Також, позивач зазначає, що відповідачем порушені умови контракту, роботи на суму 170279,15 грн. не виконані, та не повернуто позивачу обладнання на суму 11945,04 грн., яка входить до загальної суми заборгованості за контрактом.

З матеріалів справи вбачається, що 30.04.2015р. позивачем направлено відповідачу претензію № 1 вих. № 773 (а.с. 27-29), в якій позивач вимагав повернути обладнання на суму 46664,12 грн. та у строк до 20.05.2015 року вжити заходи щодо повного виконання умов контракту № 348 від 25 листопада 2014 року. (30.04.15р. відповідач повернув позивачу котел твердопаливний палетний ЕКО-ВS 125, відповідно до умов договору відповідального зберігання №415.)

05 червня 2015 року позивачем також було направлено відповідачу претензію № 2, в якій позивач просив відповідача повернути обладнання на суму 11945,04 грн. за договором №418 від 30.10.2015р., у строк до 19.06.2015р. повернути кошти у розмірі 170279,15 грн., та сплатити пеню у розмірі 28947,46 грн. та штраф у розмірі 13859,35 грн.

Однак, відповідачем вимоги претензії виконані не були.

Зазначені вище обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 49 т.1).

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд встановив відсутність правових підстав щодо стягнення з відповідача заборгованості за контрактом, проте задовольнив позов в частині стягнення з відповідача суми вартості обладнання неповернутого позивачу, згідно договору відповідального зберігання, що складає 11945,04 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується не у повному обсязі, з огляду на наступне.

Статтями 626, 627 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 837 ЦК України передбачено загальні положення щодо укладання договору підряду.

Зокрема, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ч. 1 статті 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до статті 844 ЦК України, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін.

До того ж, статтею 853 ЦК України врегульовано, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

В матеріалах справи відсутні письмові докази звернення позивача до відповідача з претензіями щодо якості виконаних робіт.

Як зазначалось, пунктом 5.2 контракту передбачено, що акти приймання виконаних робіт підписуються замовником після остаточного виконання робіт.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 цього Закону, первинні документи повинні складатися під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення на паперових або машинних носіях і мати такі обовязкові реквізити: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст і обсяг господарської операції, одиниця її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наведеного вбачається, що акт приймання виконаних робіт є первинним документом фінансової звітності, який відображає наслідки вже здійсненної контрагентами господарської операції.

Отже, позивачем не доведено, що заявлена сума до стягнення з відповідача є саме заборгованістю відповідача за контрактом, оскільки матеріалами справи підтверджено перерахування відповідачу всієї суми вартості робіт та прийняття цих робіт позивачем шляхом підписання сторонами актів прийняття виконаних робіт без зауважень.

Посилання позивача на гарантійні листи відповідача №0125/07-14 від 30.12.2014р. та №321/09-15 від 14.04.2015р. щодо встановлення терміну закінчення підрядних робіт на обєкті позивача, відповідно до умов контракту, не можуть бути прийняті судом як доказ наявності у відповідача заборгованості перед позивачем, оскільки не свідчать про наявність грошових зобовязань відповідача перед позивачем.

Що ж до посилань позивача на письмові пояснення відповідача, адресовані фінінспекції під час проведення ревізії, в яких відповідач гарантує закінчення робіт до 15.04.2015р., вказані пояснення не є належним доказом невиконання робіт, в розумінні приписів статей 34, 43 ГПК України.

До того ж, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо неприйняття акту ревізії фінінспекції, як доказу невиконання відповідачем робіт за контрактом на суму 167909,11 грн., оскільки вказаний акт ревізії Миргородської ОДФІ в Полтавської області не є первинним документом бухгалтерського обліку та фінансової звітності, а лише фіксує можливі фінансові порушення, здійснені відповідачем при виконанні робіт за контрактом, а тому не є належним доказом порушення відповідачем своїх зобов'язань за спірним контрактом.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги приписи ст. 853 ЦК України, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за контрактом.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення до суду за захистом свого порушеного права щодо стягнення збитків з відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Що стосується рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 11945,04 грн. вартості неповернутого позивачу обладнання за договором відповідального зберігання №418, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення в цій частині, з огляду на наступне.

Приймаючи рішення в цій частині, місцевий господарський суд посилався на приписи ч.1 ст. 951 ЦК України, та зазначив, що виходячи з норм статей 526 ЦК України та 193 ГК України, відповідач належним чином не виконав свої зобовязання щодо повернення обладнання на суму 11945,04 грн., а тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача вартості обладнання у сумі 11945,04 грн. є правомірною.

Проте, до такого висновку суд першої інстанції дійшов не зясувавши обставини справи та підстави стягнення вартості неповернутого позивачу обладнання, передбачені статтею 951 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов контракту від 25.11.2014р. №348, 30.12.2014 року між позивачем (депонент) та відповідачем (виконавець) було укладено договір № 418 відповідального зберігання, за умовами якого депонент передає, а виконавець приймає на відповідальне зберігання насос дренажний, насос NR 40/125-С, насос змішувальний, насос подпиточной, насос мережний. Вартість переданого на зберігання майна, відповідно до актів (а.с. 128, 152-153), склала 11945,04 грн.

Строк зберігання обладнання за цим договором сторонами узгоджено до 20.05.2015р.

На час подання позову відповідачем обладнання на вимогу позивача не повернуто.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності

Частиною 1 статті 938 ЦК України передбачено, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 949 ЦК України, зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Згідно частини 1 статті 951 ЦК України, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Тобто, підставою для відшкодування позивачу вартості неповернутого відповідачем обладнання є наявність факту втрати або пошкодження речі.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази втрати або пошкодження відповідачем обладнання, переданого йому за договором відповідального зберігання №418, а тому й відсутні підстави для стягнення з відповідача 11945,04 грн. вартості такого обладнання.

Також, відсутні в матеріалах справи докази звернення позивача з позовною вимогою до відповідача про повернення спірного обладнання в натурі.

Тому, висновок місцевого господарського суду щодо правомірності позовних вимог про стягнення з відповідача суми неповернутого позивачу обладнання є хибним та не підтвердженим матеріалами справи.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення», рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі

Втім, оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведені обставини справи та норми права, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Господарського суду Харківської області від 20.10.2015р. у даній справі в частині задоволення позовних вимог, з прийняттям нового рішення в цій частині - про відмову в позові.

На підставі викладеного, керуючись 99, 101, 102, п. 2, ст. 103, п. 1 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, одностайно, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Відділу освіти, молоді та спорту Великобагачанської районної державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 20.10.2015р. у справі №922/4483/15 скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з ТОВ «Еквіп Авто» на користь Відділу освіти, молоді та спорту Великобагачанської районної державної адміністрації 11945,04 грн. та витрат по сплаті судового збору у сумі 238,00 грн.

В цій частині прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Повний текст постанови складено 10.05.16

Головуючий суддя Фоміна В. О.

Суддя Пуль О.А.

Суддя Тарасова І. В.