РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016Справа № 910/3510/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 21905,22 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Зацепін С.С. (довіреність від 04.01.2016 № 47-11);

від відповідача: не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року до Господарського суду міста Києва звернулося КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва з позовом до ФОП ОСОБА_1, яким заявлено вимоги про стягнення з останнього 21905,22 грн, з яких: 12724,56 грн - основна заборгованість; 1486,91 грн - 3 % річних; 7693,75 - втрати від інфляції.

Позов мотивований порушенням відповідачем грошового зобов'язання за договором від 19.04.2006 № 2241 про надання послуг, викладений в новій редакції у додатковій угоді від 01.09.2010.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2016 вищевказаний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/3510/16.

Ухвали у даній справі надсилалися, зокрема, відповідачеві на його адресу місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а відтак, в силу ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце належним чином. Більш того, у матеріалах справи містяться повідомлення поштового зв'язку про вручення поштових відправлень суду особисто відповідачеві.

Однак, відповідач в жодне судове засідання не з'явився, свого повноважного представника не направив, обґрунтованих письмових пояснень з цього приводу до суду не подав, а також правом, наданим ст. 59 ГПК України, не скористався, відзиву на позов від останнього до суду не надійшло, а тому, відповідно до положень ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність обставин, які б позбавляли суд можливості вирішити спір у даній справі по суті.

У судовому засіданні 25 квітня 2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши повноважного представника позивача, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено таке.

Між КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, як виконавцем, та ФОП ОСОБА_1, як споживачем, укладено договір від 19.04.2006 № 2241 про надання послуг, викладений в новій редакції у додатковій угоді від 01.09.2010 (далі - договір), відповідно до предмета якого виконавець на підставі укладених договорів з виробниками комунальних послуг зобов'язується транспортувати по внутрішньобудинкових мережах споживачеві, що є орендарем нежитлового приміщення, загальною площею 169,20 м2, зокрема, на першому поверсі 90,80 м2 (непродовольчий магазин товарів дитячого асортименту), підвальне приміщення 78,40 м2 під склад, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, згідно з договором оренди нерухомого майна від 03.11.2009 № 1250, комунальні послуги (п. 1.1 договору), а споживач, у свою чергу, зобов'язується прийняти комунальні послуги та своєчасно їх оплатити (п. 1.2 договору).

Згідно з п. 1.3 договору додаток № 1 до договору визначає потребу споживача в окремій комунальній послузі.

Як вбачається з п. 1.4 договору при виконанні умов цієї угоди сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською держадміністрацією, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за водопостачання, водовідведення та теплоносії.

Облік споживання споживачем комунальних послуг за відсутності приладів обліку проводиться розрахунковим способом (п. 2.1 договору).

У відповідності до п. 2.2 договору споживач до 10 числа поточного місяця повинен сплатити:

- рахунки за комунальні послуги (гаряче і холодне водопостачання, водовідведення, центральне опалення) минулого місяця, згідно з табуляграмами та груп-рахунками постачальної організації;

- 4 %, які пов'язані з нарахуванням, збором, розщепленням та обліком платежів і перерахуванням коштів виробникам комунальних послуг (розпорядження КМДА від 30.06.2009 № 758).

Сторонами у п. 5.5 договору передбачено, що строк дії угоди встановлений з 01 вересня 2010 року по 28 липня 2012 року.

Якщо за місяць до закінчення даної угоди жодна із сторін не повідомить іншу про її припинення або зміну умов, то строк дії цього договору вважається продовженим на той самий термін на тих самих умовах (п. 5.6 договору).

Між сторонами договору укладено додаткову угоду від 01.03.2007, якою останні змінили додаток № 1 до договору.

Так, у додатку № 1 до договору «Перелік комунальних послуг та порядок їх розрахунку з 01 березня 2007 року» сторонами передбачено перелік комунальних послуг, а саме: центральне опалення (згідно з табуляграми, 3,6 Гкал/міс), гаряче водопостачання (згідно з табуляграмами, навантаження 0,03 Гкал/міс), холодне водопостачання та каналізація (згідно з рахунками, 9 м3/міс), холодна вода на підігрів (згідно з розрахунками, 2 м3/міс).

Так, згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин сторін спору, останні є відносинами з надання комунальних послуг.

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Так, судом встановлено, що у період часу з січня 2011 року по вересень 2014 року позивачем надано, а відповідачем отримано послуги, передбачені договором, на загальну суму 35122,31 грн, а саме: центральне опалення на загальну суму 31363,04 грн; гаряче водопостачання - 607,85 грн; холодне водопостачання та каналізація - 2627,50 грн; холодна вода на підігрів - 523,92 грн.

Суд відзначає, факт виконання позивачем своїх зобов'язань за договором на суму 35122,31 грн підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: табуляграмами (роз шифровками рахунків абонента, обліковими картками) та груп-рахунками за спірний період, засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи.

Спір між сторонами у даній справі, як стверджує позивач, виник внаслідок порушення відповідачем грошового зобов'язання за договором, останній надані позивачем послуги оплатив частково у сумі 22397,75 грн, тобто послуги вартістю 12724,56 грн є неоплаченими.

У зв'язку із наведеними обставинами позивач звернувся до суду з позовом у даній справі.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Приписами ч. 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, договір, укладений між сторонами у даній справі, є відплатним.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Суд відзначає, що жодного доказу на підтвердження факту оплати відповідачем наданих позивачем послуг вартістю 12724,56 грн у встановлений п. 2.2 договору термін сторонами спору суду не надано.

Судом встановлено, що відповідачем не оплачені комунальні послуги, надані починаючи з березня 2013 року по жовтень 2014 року, включно.

Крім того, відповідачем не доведено належними доказами того факту, що останній у спірний період не займав орендоване приміщення, у якому надавалися послуги на підставі договору, який є підставою для позову у даній справі.

За приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 ГПК).

Підсумовуючи сукупність встановлених вище фактичних обставин і норм права, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача боргу за договором в сумі 12724,56 грн підлягає задоволенню повністю, з тих підстав, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином останнім доведено, документально підтверджено, і в той же час відповідачем в порядку, визначеному статтями 33, 36 ГПК України, не спростовано.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за договором (ст. 610 ЦК України), тому він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), а відтак є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Як зазначалося вище, позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та втрат від інфляції. Розглядаючи ці вимоги суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи, що у правовідносинах сторін має місце допущене відповідачем порушення грошового зобов'язання, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є правомірними та підлягають задоволенню повністю, тобто 3 % річних - в сумі 1486,91 грн та втрати від інфляції - в сумі 7693,75 грн. При цьому, здійснений позивачем розрахунок вказаних вимог судом перевірено і визнано його вірним.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02183, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, буд. 9-Г, ідентифікаційний код 03366612) основну заборгованість в сумі 12724,56 (дванадцять тисяч сімсот двадцять чотири) грн 56 коп.; 3 % річних в сумі 1486,91 (одна тисяча чотириста вісімдесят шість) грн 91 коп.; втрати від інфляції в сумі 7693,75 (сім тисяч шістсот дев'яносто три) грн 75 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03 травня 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань