КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2016 р. Справа№ 910/30336/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_2. - директор;

Від відповідача-1: не з'явився;

Від відповідача-2: не з'явився;

Від відповідача-3: прокурор Тенетова Н.В. (посвідчення №4184к від 14.12.2015)

Від третьої особи-1: ОСОБА_2.;

Від третьої особи-2: не з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Виробничо-дистрибьюторська компанія "Дім Вина "СКАЛА"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2016

у справі №910/30336/15 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Приватного підприємства "Виробничо-дистрибьюторська компанія "Дім Вина "СКАЛА"

до 1)Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві

2)Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві

3)Прокуратури Дніпровського району міста Києва

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1) Приватне підприємство "Науково-виробнича фірма "Скала"

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Коммерсант 2011"

про стягнення 34 680,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2015 року ПП "ВДК "Дім Вина "СКАЛА" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Дніпровського районного управління ГУ МВС України в м. Києві (далі - відповідач) про стягнення збитків у сумі 34 680,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачами 1 і 3 протиправно і незаконно порушено кримінальні справи № 04-33441 за фактом незаконного виготовлення та зберігання з метою використання при продажу товарів, підроблених марок акцизного збору (ч. 1 ст. 199 КК України) та № 54-3708 за фактом грубого порушення законодавства про працю (частини 1, 2 ст. 172 КК України). Вказані кримінальні справи було закрито.

Як стверджує позивач, в ході кримінального провадження було протиправно проведено обшук приміщення і незаконно, без рішення суду, згоди прокуратури та без опису вилучено у позивача кадрову і бухгалтерську документацію, а також комп'ютерну техніку (три системні блоки).

Із метою відновлення господарської діяльності та роботи бухгалтерії, як зауважував позивач, він був змушений придбати нове програмне та комп'ютерне забезпечення, уклавши 19.11.2012 договір № 21кт з ТОВ "Компанія Комерсант 2011" на придбання двох системних комп'ютерних блоків та сертифікованого програмного забезпечення, витративши 10200,00 грн, а також сплатив у період відсутності вилученої оргтехніки 24480 грн орендних платежів Науково-виробничій фірмі "Скала".

Визнаючи понесені ним витрати шкодою, завданою незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами дізнання і прокуратури, та посилаючись на ч. 6 ст. 1176 ЦК України, позивач просив їх відшкодувати.

25 січня 2016 року до суду першої інстанції надійшло клопотання позивача від 21.01.2015 № 36 про залучення іншого відповідача - прокуратуру Дніпровського району м. Києва та клопотання від 21.01.2016 № 37 про залучення іншого відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві.

Ухвалою від 25.01.2016 суд першої інстанції залучив відповідачів: Головне управління Державної казначейської служби в Україні та прокуратуру Дніпровського району м. Києва. Вказаною ухвалою також було залучено до участі у справі ПП "Науково-виробнича фірма "Скала" та ТОВ "Компанія "Комерсант 2011" в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 у справі №910/30336/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, оскільки неправомірні дії слідчих органів Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві і прокуратури Дніпровського району м. Києва, як стверджував позивач, учинені у процесі кримінального провадження, що регулюються кримінально-процесуальним законодавством України, і перевірка правомірності їх дій у цій справі до компетенції господарських судів України не відноситься.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне підприємство "Виробничо-дистрибьюторська компанія "Дім Вина "СКАЛА" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 у справі №910/30336/15 скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити і стягнути за рахунок Державного бюджету України з Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві на користь позивача, спричинені солідарно Дніпровським районним управлінням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві та прокуратурою Дніпровського району міста Києва збитки, завдані незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури в сумі 24 480 грн., витрати зроблені з метою відновлення порушеного права (реальні збитки) в сумі 10 200грн, сплачені судові витрати в сумі 4614, 88грн.

Одночасно позивачем подано клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, у зв'язку з несвоєчасним отриманням оскаржуваного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Приватного підприємства "Виробничо-дистрибьюторська компанія "Дім Вина "СКАЛА" у справі №910/30336/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів: Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2016 апеляційну скаргу Приватного підприємства "Виробничо-дистрибьюторська компанія "Дім Вина "СКАЛА" поновлено строк на апеляційне провадження, прийнято до провадження та призначено до розгляду на 07.04.2016.

07.04.2016 через відділ документального забезпечення суду від прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу, який колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні, призначеному на 07.04.2016, представник позивача, третьої особи -1 та прокурор надали пояснення по справі. Повноважні представники відповідача-1, відповідача-2 та третьої особи -2 не з'явилися.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2016 було відкладено розгляд справи на 21.04.2016.

20.04.2016 через відділ документального забезпечення суду від відповідача 2 надійшов відзив, який колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

21.04.2016 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення, які колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 21.04.2016 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, прокурор проти наведених доводів заперечив.

Повноважні представники відповідачів 1-2 та третьої особи 2 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином.

У пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. N 01-8/123 „Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 лютого 2013 року № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвал Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/30336/15 були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвал.

Вислухавши думку представника позивача та прокурора, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідачів 1-2 та третьої особи 2, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві винесено постанову від 19.10.2012, якою порушено кримінальну справу за фактом незаконного виготовлення та зберігання з метою використання при продажу товарів, підроблених марок акцизного збору, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 199 Кримінального кодексу України. Кримінальній справі присвоєно реєстраційний № 04-33441.

У вказаній постанові зазначено, що 04 жовтня 2012 року працівниками Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві та податковим інспектором РУ ДСАТ ДПС України проводилася перевірка на ПП "ВДК "Дім Вина "СКАЛА", який розташований за адресою: м. Київ, вул. Луначарського, 24, за наслідками якої виявлено партію алкогольної продукції - горілки ТМ "Білий Налив", об'ємом 0,7 л та 0,5 л у кількості 37 пляшок, яка знаходилася на реалізації у вказаному торгівельному павільйоні та була маркована марками акцизного податку сумнівного походження.

25 жовтня 2012 року слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві винесено постанову у справі № 04-33441, затверджену заступником прокурора Дніпровського району м. Києва, якою ухвалено провести обшук на ПП "ВДК "Дім Вина "СКАЛА" (ідентифікаційний код 36972343), за адресою: м. Київ, вул. Луначарського, 24.

Вказана постанова від 25.10.2012 мотивована тим, що накладних на горілчану продукцію , сертифікатів відповідності, тощо, директором ПП "ВДК "Дім Вина "СКАЛА" ОСОБА_2 під час проведення перевірки надано не було, а тому досудове слідство вважає, що на вказаному підприємстві знаходиться первинна бухгалтерська документація, що має доказове значення у даній кримінальній справі, а також може знаходитися алкогольна продукція з ознаками контрафактності, а здобути докази іншим шляхом неможливо.

25 жовтня 2012 року в приміщенні ПП "ВДК "Дім Вина "СКАЛА", що за адресою: м. Київ, вул. Луначарського, 24, працівниками Дніпровського РУ ГУ МВС у м. Києві проведено обшук, в ході якого вилучено бухгалтерську та кадрову документацію, а також системні блоки.

Заступником прокурора Дніпровського району міста Києва винесено постанову від 19.10.2012, якою порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України. Даній справі присвоєно № 54-3708.

У постанові від 19.10.2012 у кримінальній справі № 54-3708 встановлено, що директор ПП "ВДК "Дім Вина "СКАЛА" ОСОБА_2, офіційно не оформивши та фактично допустивши до роботи двох фізичних осіб, а також, виплачуючи неофіційно заробітну плату, позбавив їх усіх державних соціальних гарантій, встановлених Конституцією України та законодавством про працю, що є грубим порушенням вказаного законодавства.

26 жовтня 2012 року слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС у м. Києві винесено постанову у справі № 04-33441, якою порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ст. 199 КК України.

Постановою слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС у м. Києві від 17.10.2013 вирішено передати на відповідальне зберігання до ПП "ВДК "Дім Вина "СКАЛА" вилучені 25 жовтня 2012 року в приміщенні вказаного підприємства документацію та комп'ютерну техніку.

Постановами слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС у м. Києві від 10.04.2014 і від 23.04.2014 закрито кримінальне провадження (справа № 04-33441), внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000307 від 29.03.2013 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 199 КК України.

За твердженнями позивача, унаслідок незаконних дій слідчого відділення Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві та прокуратурою Дніпровського району м. Києва, такі протиправні дії призвели до завдання позивачеві збитків у загальному розмірі 34680,00 грн., з яких: 10 200,00 грн. - витрати, понесені з метою відновлення порушеного права (реальні збитки), які полягають в оплаті на корить ТОВ "Компанія "Комерсант 2011" послуг по забезпеченню позивача двома системними комп'ютерними блоками та сертифікованим програмним забезпеченням до них на підставі договору від 19.11.2012 № 21кт, укладеного між вказаними особами, та 24 480,00 грн - прямі збитки, які полягають в оплаті позивачем на користь ПП "НВФ "Скала" орендних платежів комп'ютерної техніки на підставі договорів від 01.10.2010 № 02/10 та від01.10.2013 № 05/10.

Факт перерахування вказаних грошових коштів позивач підтверджує наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень.

Таким чином, посилаючись на приписи статей 22, 1174 та 1176 Цивільного кодексу України, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача завдані збитки.

Предметом розгляду у даній справі є вимога позивача про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішенням, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду на підставі ч. 6 ст. 1176 Цивільного кодексу України.

Згідно з положеннями зазначеної статті шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Такі приписи дають підстави для висновків, що держава несе відповідальність за наявності підстав, установлених ст. 1166 ЦК України, зокрема, вини зазначених у цій статті органів чи посадових або службових осіб.

Зважаючи на це, шкода відшкодовується на загальних підставах. У таких випадках не може застосовуватися порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, який відповідно до ч. 7 ст. 1176 ЦК України має встановлюватись Законом. Отже, у випадках передбачених частиною 6 ст.1176 ЦК України шкода підлягає відшкодуванню відповідно до загальних положень глави 82 ЦК України.

Таким чином, у спірних правовідносинах, настання цивільно-правової відповідальності відповідача може виникнути на підставі положень статті 1166 ЦК України, зі змісту якої вбачається, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала за умови наявності складу правопорушення, а саме: 1. протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 2. шкідливого результату такої поведінки (шкоди); 3. причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; 4. вини особи, яка заподіяла шкоду.

При цьому законодавцем визначено що майнова шкода, завдана особистим немайновим правам, спричиняється неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю. Прийняття неправомірних рішень або застосування приписів, що в них містяться, у цілому охоплюється поняттям неправомірних дій. Тому, майнова шкода, завдана особистим немайновим правам, як і шкода, завдана майну особи, відшкодовується за умови, що вона завдана цивільним правопорушенням. Такі висновки об'єктивно підтверджуються положеннями ч. 4 ст. 1166 ЦК України, де зазначено, що шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується, якщо це передбачається Цивільним кодексом або іншим Законом.

Колегія суддів вважає що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку відмовляючи в позові повністю.

З матеріалів справи вбачається, що за період з жовтня 2012 по лютий 2014 з метою проведення належної господарської діяльності, між приватним підприємством „Виробничо-дистрибьюторська компанія „Дім Вина „СКАЛА" та Приватним підприємством „Науково-виробнича фірма „Скала" було укладено договір оренди комп'ютерної техніки № 02/10 від 01.10.2010 та договір оренди комп'ютерної техніки № 05/10 01.10.2013 (далі - договори оренди, т. 1, а.с. 15-16).

За правовою природою, укладені між сторонами договори є договорами оренди, регулювання яких на законодавчому рівні визначено положеннями Цивільного кодексу України щодо відносин найму (оренди) - глава 58, параграфом 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з п.п. 1.1 договорів оренди орендодавець передає, а орендар приймає в орендне користування, технічне обладнання і устаткування а саме, комп'ютер (Celeron) 1 шт., комп'ютер (Intel Pentium Dual CPU E 2140 LG 19') 1шт., комп'ютер (Intel Pentium 4 CPU (EVEREST) Samsung 17') 1 шт., програмне забезпечення (Windows XP) 5 шт..

Частиною 6 ст. 283 ГК України встановлюється, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п.п. 2.1 договорів оренди, орендна плата на момент укладення договору встановлюється в розмірі 1440,00 грн. на місяць в т.ч. 240,00 ПДВ, орендар сплачує орендну плату щомісячно на поточний рахунок орендодавця (п.п. 2.2. договорів оренди).

Строк дії договорів становить з 01.10.2010 р. до 30.09.2013 р. та 01.10.2013 р. до 30.09.2016 р. відповідно (п.п. 4.1 договорів оренди).

Пунктом 4.2. визначено, що строк дії договору може бути продовжений, якщо за місяць до закінчення дії договорів орендар звернеться з проханням про його продовження.

В період з жовтня 2012 року по лютий 2014 рік (період протягом якого орендована у ПНВФ „Скала та вилучена 25.10.2012 під час обшуку позивача, відповідачем 1 компютерна техніка та програмне забезпечення), позивач був змушений сплатити за її оренду Приватному підприємству „Науково-виробнича фірма „Скала" 24 480,00 грн., (17 місяців х 1 440,00 грн. місячної орендної плати).

Факт перерахування вказаних грошових коштів Позивача підтверджується платіжними дорученнями, копії яких містяться в матеріалах справи.

Згідно з статтею 42 Конституції України кожна особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена Законом.

Відповідно до статті 45 Господарського кодексу України, підприємництво в Україні здійснюється в будь-яких організаційних формах, передбачених законом на вибір підприємця. Суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа- підприємець, у порядку визначеному законом, що передбачено статтею 58 Господарського кодексу.

Враховуючи той факт, що чіткої заборони щодо укладення договорів між юридичними особами засновником або керівником яких є пов'язані між собою особи немає, і господарські відносини між пов'язаними особами не є порушенням законодавства.

А чинним законодавством передбачено лише регулювання відносин між пов'язаними особами (пов'язаними сторонами) з метою оподаткування та бухгалтерського обліку.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку, яка вважається створеною з дня її державної реєстрації в розумінні ч. 4 ст. 87 ЦК України.

За змістом ч. 4 ст. 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Частиною 1 ст. 16 Закону України ,,Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін (ч.1 ст.18 Закону України ,,Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

Відповідно до приписів ч. 2 ст.55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом (ст. 58 ГК України) та суб'єкт господарювання може мати печатки (ст. 58-1 ГК України).

Таким чином слід зробити висновок, що Приватне підприємство „Виробничо-дистрибьюторська компанія „Дім Вина „СКАЛА" та Приватне підприємство „Науково-виробнича фірма „Скала" з урахуванням норм чинного законодавства є різними юридичними особами.

А тому, договори оренди комп'ютерної техніки між Приватним Підприємством „Виробничо-дистриб'юторська компанія „Дім Вина „СКАЛА" та Приватним Підприємством „Науково-виробнича фірма „Скала" відповідають всім ознакам і вимогам такого правочину.

Той факт, що засновником сторін по Договору оренди є одна фізична особа не впливає на не дійсність укладеного між ними правочину, оскільки чинне законодавство не містить заборони на укладення таких договорів.

Крім того, слід зазначити, що відповідачами не оскаржувалась в судовому порядку недійсність Договорів оренди комп'ютерної техніки.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 35 ГПК встановлено підстави звільнення від доказування, відповідно до якої обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статтей 6, 13 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, „Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які діяли як офіційні особи".

Згідно з статтею Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Постанови від 10.04.2014 і від 24.04.2014 про закриття кримінального провадження, були прийняті у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 199 КК України.

На думку колегії суддів, порушення з боку відповідача -1 мали місце у зв'язку із проведенням на протязі тривалого часу попереднього слідства і, як наслідок, неповерненням позивачу вилученого майна.

Зазначені дії відповідача на думку колегії суддів є неправомірними.

Відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Зазначене дає підстави для висновку про неправомірність втручання відповідача-1 у мирне володіння позивачем своїм майном у продовж тривалого строку.

Що стосується позовних вимог до Прокуратури, то колегія суддів відмовляє в їх задоволенні, оскільки попереднє слідство по відношенню до позивача проводилося саме відповідачем-1.

Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем належним чином та у встановленому порядку доведено, а відповідачем 1 жодним чином не спростовано завдання ним позивачу шкоди у розмірі 24 480,00 грн., що були сплачені позивачем за оренду комп'ютерної техніки та програмного забезпечення, колегія суддів вважає позовні вимоги в цій частині законними та такими, що підлягають задоволенню і як наслідок підлягають стягненню з Дніпровського районного управління міністерства внутрішніх справ України в м. Києві в сумі 24 480,00 грн.

Аналогічна правова позиція викладена в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах „Плахтєєв проти України", „Доніченко проти України", „Терем ЛТД.Чечеткін та Оліус проти України" в яких зазначено про порушення ч.1 ст.6 Європейськоої конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Щодо необхідності застосування норм передбачених статтями 1166 та 1176 Цивільного кодексу україни у подібних правовідносинах зазначає Вищого господарського суду Уккраїни в постанові від 13.04.2011 у справі № 6/215.

В силу п. 2 ч. 2 ст. 104 ГПК України порушення норм процесуального права являється підставою для скасування рішення місцевого господарського суду у випадку, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року „Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

За таких обставин колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 року по справі № 910/30336/15 підлягає зміні.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду переглянула спір в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України і вважає, що позов та апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства „Київрічсервіс" підлягають частковому задоволенню.

Приписами статті 49 ГПК України, встановлено, якщо господарський спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскільки спір виник внаслідок протиправних дій Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, тому судовий збір покладається на відповідача 1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного підприємства „Виробничо-дистрибьюторська компанія „Дім Вина „СКАЛА" - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2016р. у справі № 910/30336/15 змінити в частині стягнення спричинених збитків, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції:

,, 1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (02100, м. Київ, вул.. Червоноткацька, 2, ) на користь Приватного підприємства „Виробничо-дистрибьюторська компанія „Дім Вина „СКАЛА" (02002, м. Київ, вул. Луначарського, 24, ) 24 480,00 грн. спричинені збитки та 830,59 грн. судових витрат по сплаті судового збору за подання позову до суду за рахунок Державного бюджету. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити."

3. В задоволенні позовних вимог до Прокуратури Дніпровського району міста Києва відмовити.

4.Стягнути з Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (02100, м. Київ, вул.. Червоноткацька, 2, ) в доход державного бюджету 1339,80 грн. за розгляд апеляційної скарги. Видати наказ.

5.Доручити господарському суду міста Києва видачу наказів.

6.Матеріали справи № 910/30336/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко