ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р.Справа № 922/791/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Іскра", с. Велика Гомільша;
до Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, м. Зміїв; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2, с. Пасіки;
про визнання незаконними та скасування розпоряджень
за участю представників:

позивача - не з"явився;

відповідача - ОСОБА_3, довіреність № 01-32/2279 від 21.07.2015 р.;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 - ОСОБА_1, довіреність від 22.04.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

18.03.2016 р. Державне підприємство "Іскра" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, у якому просить визнати протиправним та скасувати розпорядження Зміївської районної державної адміністрації Харківської області: № 157 від 01.06.2011 р. "Про затвердження проекту землеустрою ОСОБА_2 щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення городництва на території Великогомільшанської сільської ради".

В обгрунтування позову позивач вказує на те, що спірне розпорядження є незаконним, у зв"язку із тим, що надання земельної ділянки (ії частини), що знаходиться в користуванні ДП "Іскра", у власність чи користування особі, яка не є членом товариства, можливе лише після припинення права користування позивача такою; в якості правових підстав позову вказує на норми ст. ст. 118, 141 ЗК України.

Представник позивача у судове засідання 26.04.2016 р. не з"явився, докази витребувані ухвалою суду про порушення провадження у справі в повному обсязі не надав.

Розглянувши клопотання позивача про витребування у відповідача доказів на підставі яких було винесено спірне розпорядження, у третьої особи - доказів виготовлення, оформлення та узгодження документації з землеустрію, - суд відмовляє у його задоволенні, як у такому, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 38 ГПК України. Крім того, такі докази суд вже витребував у відповідача та третьої особи ухвалою про порушення провадження у справі.

Представник відповідача проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні, з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву № 01-32/1132 від 08.04.2016 р. (вх. № 11831 від 11.04.2016 р.), де зазначає, що спірне розпорядження прийнято у відповідності до норм законодавства і у позивача немає державного акту на право користування спірною земельною ділянкою площею 21,97 га рілля.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2, у поясненнях по справі б/н від 25.04.2016 р. (вх. № 13836 від 25.04.2016 р.) зазначає, що під час винесення спірного розпорядження відповідач здійснював реалізацію владних повноважень, а відтак спір у даній справі не підлягає вирішенню господарським судом. Крім того, за твердженням третьої особи, у зв"язку з тим, що земельна ділянка відноситься до земель запасу, а не є власністю позивача, відсутній предмет спору, отже третя особа просить припинити провадження у даній справі.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд установив наступне.

Позивач у позові зазначає, що Рішенням Зміївської районної ради народних депутатів VI сесії XXII скликання було затверджено розпорядження голови Зміївської райдержадміністрації №74 від 10.02.1996 року «Про переведення племптахорадгоспу «Іскра» з відомчого підпорядкування ВНО «Укрптахопром» Мінсільспосппроду України в підпорядкування Міністерства оборони України.

Військовий радгосп "Іскра" було створено на підставі клопотання загальних зборів членів радгоспу «Іскра», протокол №1 від 02.09.1995р., рішення Великогомільшанської сільської ради народних депутатів №5 від 21.12.1995р., рішення Зміївської райдержадміністрації №74 від 10.02.1996р. та згоди штабу Збройних сил України.

Військовий радгосп "Іскра" було передано до відання Мінагрополітики відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 26 липня 2006 року №431-р.

Відповідно до спільного наказу Мінагрополітики та Міноборони від 28.09.09.2006р. №553/562 "Про передачу цілісних майнових комплексів військових радгоспів Міністерства оборони України до сфери управління Міністерства аграрної політики України, у листопаді 2006 року складено відповідний акт приймання - передачі майна та землі військового радгоспу «Іскра» до сфери управління Міністерства аграрної політики України .

Наказом Міністерства аграрної політики України від 12.12.2006р. № 761 військовий радгосп "Іскра" був перейменований на державне підприємство "Іскра".

Державне підприємство "Іскра" є правонаступником майнових прав та обов'язків військового радгоспу "Іскра" .

Згідно архівної довідки архівного відділу Зміївської РДА від 28.12.2015 року кількість земель племптахорадгоспу "Іскра" становило 3718 га (т. І а. с. 14).

01.06.2011 р. головою Зміївської РДА було видано розпорядження № 157 "Про затвердження проекту землеустрою ОСОБА_2 щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення городництва на території Великогомільшанської сільської ради" (т. І а. с. 13), згідно п. 2 якого в оренду ОСОБА_2 надано земельну ділянку для городництва загальною площею 21,97 га, рілля, із земель запасу сільськогосподарського призначення на території Великогомільшанської сільської ради, терміном на 49 років 11 місяців.

Підставою звернення із даним позовом позивач вказує те, що надання земельної ділянки (її частини), що знаходиться у користуванні ДП "Іскра", у власність чи користування іншій особі, яка не є членом товариства можливе лише після припинення користування вказаною ділянкою за цим підприємством.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вимог вказаних норм позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження викладених у позові обставин. Приходячи до такого висновку суд враховує наступне.

Позивач у позові, у письмових поясненнях наголошує на тому, що право постійного користування земельними ділянками ним не оформлене, доказів які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні, доказів належного виконання обовязків землекористувача, забудовника; доказів порушення прав позивача діями, бездіяльністю, рішеннями відповідача тощо суду також не надано.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що третьою особою з відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки від 18.07.2011 р. (т. І а. с. 44-48, схема розташування, план відведення земельної ділянки т. І а. с. 50-52).

Так само позивачем не виконано вимоги ухвали від 22.03.2016 р. і не надано суду витребувані докази: докази виготовлення, оформлення та узгодження документації з землеустрою, докази порушення прав, інтересів позивача спірним розпорядженням.

Позивачем не надано взагалі жодного доказу на підтвердження ідентифікації спірної земельної ділянки та того, що спірне розпорядження стосуються прав чи обов"язків позивача.

Фактично єдиним доказом на підтвердження прав на спірну земельну ділянку позивача є архівна довідка від 28.12.2015 р. (т. І а. с. 14), відповідно до якої вбачається, що згідно з виробничо-економічними показниками діяльності радгоспу "Іскра" кількість землі складає: колгосп ім. Шевченко 1969 рік - 3.913,8 га; птахорадгосп "Іскра" 1970 рік - 3.897,2 га; племптахорадгосп 1984 рік - 3.718,0 га. Документи з основної діяльності племптахорадгоспу "Іскра" за 1985-1996 роки та Військового радгоспу "Іскра" (1997-2006 роки) на державне зберігання до архівного відділу РДА не надходили.

Крім того, суд зазначає, що ненадання відповідачем до матеріалів справи документів необхідних позивачеві для обґрунтування позовних вимог останнього не може бути кваліфіковано на користь позивача, адже це суперечило б принципу змагальності господарського процесу ст.ст. 4-3, 33 ГПК України. Згідно положень цих норм судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, у позивача відсутні правові підстави тлумачити ненадання відповідачами відповідних необхідних позивачеві документів, як порушення відповідачами чи судом прав позивача на судовий захист. Ненадання цих документів до матеріалів справи є свідченням лише неспроможності позивача довести обґрунтованість своїх позовних вимог.

В підсумку суд зазначає, що невиконання покладених Законом на позивача процесуальних обовязків по обґрунтування своєї позиції унеможливлює висновок суду про доведеність позовних вимог та про наявність правових та фактичних підстав для їх задоволення. Зокрема, недоведеним є те, що позивач має право користування спірною земельною ділянкою, є правонаступником прав та обовязків позивача в частині відповідних прав та обовязків, котрі стосуються спірної земельної ділянки; що у позивача виникло будь-яке право (право власності, постійного користування, оренди чи інше) на спірну земельну ділянку; що у позивача, в разі якщо у нього не виникло прав на землю, існує хоча б підтверджений документально охоронюваний законом інтерес по відношенню до спірної земельної ділянки.

Такі обставини означають, що позовні вимоги у даній справі є безпідставними, необґрунтованими і незаконними, а відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати у даній справі, що складаються з 1.378,00 грн. судового збору, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, на підставі ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України, керуючись, ст. ст. 1, 4, 12, 27, 32, 33, 43, 44-49, 75, 8285 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 29.04.2016 р.

Суддя ОСОБА_4

/Справа № 922/791/16/