ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р. Справа № 914/3677/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Кузь В.Л.

ОСОБА_1

розглянув апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ № 14/2-51 від 25.01.2016р., Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго б/н б/д (вх.. 01-05/1162/16 від 10.03.2016р.)

на рішення Господарського суду Львівської області від 11.01.2016 року

у справі № 914/3677/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м. Львів

про стягнення 9 834 453,32грн.

за участі представників:

від позивача: не з»явився;

від відповідача: не з»явився;

Представники сторін в судове засідання не з"явились, своїм правом на участь у судовому розгляді не скористались, причин нез"явлення суду не повідомили.

Представникам сторін в судовому засіданні 05.04.2016р. розяснено права та обовязки передбачені ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст.811 ГПК України, учасниками судового процесу не заявлялись.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.01.2016 року у справі № 914/3677/15 ( суддя Мазовіта А.Б. ) позов задоволено частково. Стягнуто з Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 589 804,45грн. пені, 49 287,85грн. 3% річних, 314 603,67грн. інфляційних втрат, 20 209,80грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ПАТ НАК Нафтогаз України подано апеляційну скаргу № 14/2-51 від 25.01.2016р., в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги щодо стягнення пені у сумі 465 376, 01грн., в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на те, що рішення в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження всіх істотних обставин справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення неустойки не врахував аргументів та доводів позивача, не зазначивши обгрунтованих мотивів такого нарахування (зменшення суми пені).

Скаржник вважає, що суд повинен був об»єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів обох сторін (а не лише відповідача), причини неналежного виконання або невиконання зобов»язання, невідповідності розміру нарахованої пені наслідкам порушення.

Також, скаржник зазначає, що заявлена позивачем до стягнення з відповідача неустойка у розмірі 1 055 180,46грн. є значно меншою від заподіяних позивачу збитків.

Також, ЛМКП «Львівтеплоенерго» подано апеляційну скаргу б/н від 22.02.2016р., в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в частині стягнення 932 027,35грн. пені, 47 199,30 грн. 3% річних та 825 115,47грн. інфляційних втрат та зменшити розмір пені, що підлягає до стягнення, посилаючись на те, що при прийнятті рішення судом неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема, скаржник вважає, що судом не взято до уваги те, що абз.2 п.6.1 розділу 6 договору купівлі-продажу природного газу зазначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, після місяця наступного за місяцем поставки газу. Отже термін оплати за конкретним договором перенесений на один місяць вперед, порівняно з терміном оплати за стандартними договорами, що укладаються сторонами.

Скаржник вважає, що у зв»язку із тим, що за зобов»язаннями січня 2015 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» розрахувалося у лютому 2015 року, прострочення виконання зобов»язання не настало, у позивача не було правових підстав для нарахування пені, 3%річних та інфляційних втрат за зобов»язаннями цього місяця. Прострочення виконання зобов»язань за лютий та березень 2015 року не виникло з таких же підстав.

Також, скаржник зазначає, що прострочка платежу за зобов»язаннями квітня 2015 року виникла 16.06.2015р., яку погашено 26.06.2015 року, правових підстав для нарахування інфляційних втрат немає.

Окрім того, на думку скаржника, неправомірно проіндексовано заборгованість за зобов»язаннями травня 2015 року у червні 2015 року, оскільки з урахуванням виникнення прострочення виконання даного зобов»язання (15.07.2015р.) правових підстав для індексації у червні немає.

Отже, судом проведено невірний перерахунок позовних вимог та вирішено стягнути з ЛМКП «Львівтеплоенерго» вищу суму пені, 3% річних ніж та, що підлягає до стягнення, а також помилково вирішено стягнути 314 603,67грн. інфляційних втрат.

Судом при ухваленні судового рішення не надано належної правової оцінки важкому фінансовому стану відповідача, заборгованість відповідача перед позивачем виникла внаслідок низької платоспроможності населення, а також невідшкодованою державою різницею в тарифах.

ЛМКП «Львівтеплоенерго» у відзиві на апеляційну скаргу ПАТ НАК Нафтогаз України рішення суду просить скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення 932 027, 35 грн. пені, 47 199, 30 грн. 3% річних та 825 115, 47 грн. інфляційних втрат та зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача.

Розглянувши матеріали справи, апеляційних скарг, заслухавши прояснення представників сторін в судових засіданнях, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та Львівським міським комунальним підприємством Львівтеплоенерго (покупець) 4.12.2014 року укладено договір №2115/15-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого постачальник (позивач) зобовязується передати у власність покупцю (відповідачу) у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (а.с.24-30).

На виконання умов договору позивач протягом січня-травня 2015 року передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 113 791 582,08грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р., від 28.02.2015р., від 31.03.2015 р., від 30.04.2015 р., від 31.05.2015 р. (а.с.31-35). Факт отримання природного газу відповідачем у відповідних обсягах не оспорюється.

Відповідно до абз. 1 п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, після місяця наступного за місяцем поставки газу (абз. 2 п. 6.1. договору).

Згідно із п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем п. 6.1. договору покупець зобов»язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

Відтак, у відповідності до п.7.2 договору, оскільки відповідач періодично прострочував оплату за поставлений природний газ, позивачем було здійснено нарахування пені, сума якої згідно розрахунку позивача, становить 1 055 180,46грн.(а.с.23).

Окрім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання зобовязання позивачем нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 53 356,96грн. та інфляційні втрати в сумі 825 115,47грн.

Вищенаведене стало підставою для звернення позивача із позовними вимогами про стягнення 7 900 800,43грн. основного боргу, 1 055 180,46грн.. пені, 53 356,96грн. 3% річних, 825 115,47грн. інфляційних втрат.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобовязання виникають з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а у відповідності до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності з частиною першою статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У силу статті 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи та правомірно встановлено судом першої інстанції, основний борг у розмірі 7 900 800,43грн. сплачений відповідачем ще до порушення провадження у даній справі (ухвала суду від 28.10.2015 р.), що підтверджується платіжними дорученнями.

У відповідності до п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Отже, судом першої інстанції зроблено обгрунтований висновок, що вимога позивача в частині стягнення з ЛМКП Львівтеплоенерго основного боргу у розмірі 7 900 800,43грн. є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог статті 611 ЦК України та статті 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно із ч.1. ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі закону та договору.

Частинами першою і третьою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2. договору, у разі невиконання покупцем умов п.6.1. цього договору, він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням цих положень, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі 1 055 180,46грн., 3% річних в сумі 53 356,96грн., інфляційні втрати в сумі 825 115,47грн.

Як зазначалося вище, умовами договору встановлено, що статочний розрахунок здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, після місяця наступного за місяцем поставки газу.

Як зазначено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання.

З наведеного вбачається, що найменший період визначення інфляційних нарахувань становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою таких нарахувань. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

Враховуючи наведене, остаточний розрахунок за поставлений газ згідно договору у січні 2015 року мав бути здійснений до 14 березня 2015 року, у лютому 2015 року до 14 квітня 2015 року та у березні 2015 року до 14 травня 2015 року (включно).

У зв»язку із тим, що за зобов»язаннями січня 2015 року відповідач розрахувався у лютому 2015 року, за зобов»язаннями лютого 2015 року відповідач розрахувався у березні 2015 року та за зобов»язаннями березня 2015 року відповідач розрахувався у квітні 2015 року прострочення виконання зобов»язання по оплаті поставленого газу не настало.

Отже прострочення виконання зобов»язання за січень, лютий та березень 2015 року не настало, в зв»язку із чим правових підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних за цей період не було.

Також, судова колегія зазначає, що враховуючи те, що прострочка платежу за зобов»язаннями квітня 2015 року виникла 16.06.2015р. (оскільки 14.06.2015р.,останній день для здійснення оплати, припав на неділю та відповідно до ч.5 ст.254 ЦК України переноситься на наступний робочий день, а саме 15.06.2015 року), яку погашено 26.06.2015 року, правових підстав для нарахування інфляційних за цей період також немає. Сума пені та 3% річних за період фактичної прострочки заборгованості за зобов»язаннями квітня місяця 2015 року становить відповідно 14 485,81грн. та 724,20грн.

Слід також зазначити, що відповідно до п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

За зобовязаннями, які виникли з поставки у травні 2015 року позивачем нараховано 720 827,92грн. пені, 36 041,40грн. 3% річних (за період з 16.06.2015 р. по 21.07.2015 р.), 56 424,88грн. інфляційних втрат.

Однак, враховуючи умови договору, прострочка за зобов»язаннями травня місяця 2015 року виникла 15.07.2015 року, фактично оплату здійснено відповідачем в період з 15.07.2015 року до 21.07.2015 року.

Враховуючи викладене, сума пені та 3% річних за фактичний період прострочки становить відповідно 108 667,30грн. та 5 433,37грн. Підстави для нарахування інфляційних втрат відсутні.

Здійснивши перерахунок судова колегія прийшла до висновку, що стягненню підлягають 123 153,11грн. пені за зобов»язаннями квітня, травня 2015 року та 6 157,57грн. 3% річних за зобов»язаннями квітня, травня 2015року.

З матеріалів справи вбачається, що у доповненнях до відзиву на позов відповідач просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені та розстрочити виконання рішення суду на 5 років із сплатою заборгованості рівними частинами

Суд першої інстанції взяв до уваги надмірно великий розмір штрафних санкцій та враховуючи відсутність доказів завдання позивачеві збитків внаслідок неналежного виконання зобовязання, беручи до уваги ступінь виконання зобовязання, керуючись інтересами як боржника, так і кредитора, зменшив розмір пені на 40% до 589 804,45грн.

Щодо заявленого ЛМКП «Львівтеплоенерго» клопотання в апеляційній скарзі про зменшення розміру пені судова колегія зазначає наступне.

Пунктом 1 статті 233 цього ж Кодексу визначено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Однак, оскільки розмір пені, який після перерахунку судом апеляційної інстанції становить 123 153,11грн. не є надмірно великим, клопотання про зменшення розміру пені не підлягає до задоволення.

Судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

В силу ст. 33 ГПК України предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

При цьому, правило належності доказів, закріплене ст. 34 ГПК України передбачає, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення суду слід скасувати частково, в частині стягнення з відповідача 466 651,34грн. пені, 43 130,28грн. 3% річних та 314 603,67грн. інфляційних. В цій частині в позові відмовити.

Судова колегія прийшла до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами та підтверджені матеріалами справи частково в сумі 123 153,11грн. пені та 6 157,57грн. 3% річних.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України за розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України покладаються на скаржника .

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги ЛМКП «Львівтеплоенерго» підлягає стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог із сторін у справі.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго б/н б/д (вх.. 01-05/1162/16 від 10.03.2016р.) задоволити частково.

2.Відмовити у задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ № 14/2-51 від 25.01.2016р..

3.Рішення Господарського суду Львівської області від 11.01.2016 року у справі № 914/3677/15 скасувати частково в частині стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» 466 651,34грн. пені, 43 130,28грн. 3% річних та 314 603,67грн. інфляційних. В цій частині в позові відмовити.

4.Стягнути з Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м. Львів, вул. Данила Апостола, 1 (ідентифікаційний код 05506460) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6 (ідентифікаційний код 20077720) 123 153,11грн. пені та 6 157,57грн. 3% річних, 1 939,66грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6 (ідентифікаційний код 20077720) на користь Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м. Львів, вул. Данила Апостола, 1 (ідентифікаційний код 05506460) 160 134,85грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Місцевому господарському суду видати наказ.

В решті рішення Господарського суду залишити без змін.

5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

6.Справу направити у Господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Кузь В.Л.

Суддя Орищин Г.В.