РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2016Справа №910/5729/16

За позовом Державного підприємства "Енергоринок"

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

про стягнення 85 399 343,73 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Плющ Ю.В. - за довіреністю № 01/44-854Д від 18.12.2015 року та Андишула А.М. - за довіреністю 01/44-848Д від 18.12.2015 року;

від відповідача: Войтенко А.І. - за довіреністю № 38 від 21.03.2016 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Енергоринок" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" про стягнення 85 399 343,73 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності внесення оплати електричної енергії згідно Договору № 10430/01 від 30.05.2014.

З цих підстав позивач просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 80 625 851,42 грн. - основного боргу, 3 984 905, 21 грн. - пені, 80 625, 85 грн. - штрафу, 403 129, 26 грн. - інфляційних втрат, 304 831, 99 грн. - 3% річних та 206 700,00 грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.04.2016 порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 27.04.2016.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги повністю та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити посилаючись на скрутне фінансове становище, надав письмовий відзив на позовну заяву.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 17.02.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Державним підприємством "Енергоринок" (ДПЕ) та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (постачальник) 30.05.2014 р. укладено договір купівлі - продажу електроенергії №10430/01 (далі - договір), відповідно до умов якого ДПЕ зобов'язується продавати, а постачальник зобов'язується купувати та оплачувати електричну енергію, придбану з метою її подальшого продажу суб'єктам електроенергетики, які здійснюють господарську діяльність на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами та з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та іншими суб'єктам господарювання (ліцензіатам), що здійснюють постачання електричної енергії за нерегульованим тарифом, відповідно до умов цього договору.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 3.1 договору постачальник до 16 години 20 числа місяця, що передує розрахунковому, надає через уповноваженого представника до ДПЕ повідомлення яке повинно бути підписано постачальником і погоджено НЕК (форма повідомлення наведена в додатку № 2 до цього договору). Повідомлення містить інформацію про заявлений постачальником обсяг купівлі електричної енергії на ОРЕ відповідно до умов цього договору у розрахунковому місяці, орієнтовну вартість електричної енергії за розрахунковий період".

Суду надано акт купівлі-продажу електроенергії, складений ДП "Енергоринок" та постачальником електроенергії ДПЗД "Укрінтеренерго" за грудень 2015 року від 31.12.2015 р. в обсязі 85 049, 535 тис. кВт/г. на загальну суму 120 625 851, 42 грн.

Сторони дійшли згоди, що відповідач зобов'язаний здійснити остаточний платіж за куплену електроенергію до 14 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 4.7. Договору).

Однак, відповідач в порушення умов Договору не виконав в повному об'ємі взятих на себе зобов'язань по сплаті купованої електроенергії, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 80 625 851,42 грн., що підтверджується довідкою про стан взаємних розрахунків між сторонами станом на 01.03.2016.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, укладений позивачем і відповідачем договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачеві у користування приміщення на певний строк та за відповідну плату згідно умов Договору.

Відповідач жодних заперечень та доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, суду не надав.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 80 625 851,42 грн. нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідач припустився прострочення платежу, а тому позивач, керуючись п. 5.1.4. Договору, просить суд стягнути з відповідача пеню, яка за розрахунками позивача становить 3 984 905, 21 грн. та 80 625, 85 грн. - штрафу.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Згідно п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань в розмірі 3 984 905, 21 грн. та 80 625, 85 грн. - штрафу є обґрунтованими, нараховані відповідно до законодавства, тому підлягають задоволенню.

Також позивач, керуючись статтею 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути на свою користь 403 129, 26 грн. - інфляційних втрат, 304 831, 99 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК Ураїни, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем грошового зобов'язання, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, з відповідача підлягають стягненню 403 129, 26 грн. - інфляційних втрат, 304 831, 99 грн. - 3% річних, розмір яких визначений за обґрунтованим розрахунком позивача.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 43, 44, 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85, ) на користь Державного підприємства "Енергоринок" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27, ) 80 625 851 (вісімдесят мільйонів шістсот двадцять п'ять тисяч вісімсот п'ятдесят одна) грн. 42 коп. - основного боргу, 3 984 905 (три мільйони дев'ятсот вісімдесят чотири тисячі дев'ятсот п'ять) грн. 21 коп. - пені, 80 625 (вісімдесят тисяч шістсот двадцять п'ять) грн. 85 коп. - штрафу, 403 129 (чотириста три тисячі сто двадцять дев'ять) грн. 26 коп. - інфляційних втрат, 304 831 (триста чотири тисячі вісімсот тридцять одна) грн. 99 коп. - 3% річних та 206 700 (двісті шість тисяч сімсот) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 11.05.2016 року.