РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2016Справа №910/4864/16
За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "АБУ Менеджмент"

до: товариства з обмеженою відповідальністю "СІНТА-ГРУП"

про: визнання договору недійсним

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Сокур С.В. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АБУ Менеджмент" до товариства з обмеженою відповідальністю "СІНТА-ГРУП" про визнання договору недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 року порушено провадження у справі №910/4864/46.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що укладений з відповідачем Договір поставки №АБУ-02/07/15 від 02.07.2015 має бути визнано судом недійсним на підставі ст.215 ЦК України, оскільки позивач спірний договір не підписував.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, вказуючи що укладений сторонами Договір поставки №АБУ-02/07/15 від 02.07.2015 відповідає вимог цивільного законодавства України, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

У судовому засіданні 19.04.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02 липня 2015 року між ТОВ «Сінта-Груп» (постачальник) та ТОВ «АБУ Менеджмент» (покупець) укладено Договір поставки № АБУ-02/07/15 (далі - Договір) згідно якого ТОВ «Сінта-Груп» зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором поставляти покупцю визначений цим Договором та/або додатками до нього товар: автомобільні шини та запчастини, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, приймати Товар та оплачувати його.

Номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження Товару, загальна кількість, ціна за одиницю Товару, що підлягає поставці за цим Договором, термін та умови поставки визначаються у рахунках-фактурах та/або видаткових накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на Товар, які є невід'ємною частиною Договору та остаточно узгоджується Сторонами на кожну окрему партію Товару (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору погодження сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни товару відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується в рахунках-фактурах на оплату та/або в видаткових накладних про відвантажування, що являються невід'ємними складовими даного Договору, без складання специфікацій. Покупець підписуючи документ про відвантаження (видаткова накладна, товарно-транспортна накладна), виявляє згоду на прийняття товару відповідно до попередньої домовленості із постачальником зафіксованої в рахунку-фактурі та/або видатковій накладній та позбавляється права заявляти претензії щодо невідповідності поставленого ТОВАРУ за кількістю, номенклатурою, асортиментом, ціною попередній домовленості із постачальником.

Оплата за Товар здійснюється протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня отримання Товару, але не пізніше останнього дня відтермінування включно (п. 2.2 Договору).

Оплата згідно даного Договору здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальнику на підставі рахунку-фактури та/або видаткової накладної з дотриманням умов зазначених в параграфі 2 даного Договору (п.3.1. Договору).

Пунктами 8.2. та 8.4. Договору передбачено, що Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2015 року. Якщо протягом 1-го місяця до закінчення терміну дії даного Договору жодна зі сторін не заявить про намір змінити його умови або припинити його дію, договір вважається продовженим на 1 календарний рік.

Звертаючись з позовом до суду позивач вказує, що укладений з відповідачем Договір поставки №АБУ-02/07/15 від 02.07.2015 має бути визнано судом недійсним на підставі ст.215 ЦК України, оскільки позивач спірний договір не підписував.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

У відповідності до ст.62 Закону України «Про господарські товариства» у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган - директор. Директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства.

З матеріалів справи вбачається, що підписантом спірного Договору зі Сторони ТОВ «АБУ Менеджмент» є директор Каток Тимур Вікторович, який діє на підставі Статуту.

Як вбачається зі Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців, зробленим судом, станом на дату укладення спірного договору Каток Тимур Вікторович є директором (керівником) ТОВ «АБУ Менеджмент» будь-яких обмежень щодо його повноважень в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців не міститься.

Таким чином, Договір поставки № АБУ-02/07/15 від 02 липня 2015 року підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками.

Згідно зі ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд приходить до висновку, що позивач не довів та не надав суду жодних доказів, які підтверджують, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) були недодержані вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, тобто не довів підстави, в силу яких Договір має бути визнано недійсним.

Наведені вище обставини у своїй сукупності є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити.

Повний текст рішення складено: 25.04.16р.

Суддя Л.М. Шкурдова