ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" травня 2016 р. Справа № 918/229/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.М. Качура, розглянувши матеріали справи за позовом: Публічного акціонерного товариства "Кредобанк"

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення боргу за кредитним договором в сумі 8 304,94 грн.

Представники:

Від позивача: Шевчук Г.Є. (довіреність від 01 березня 2016 року);

Від відповідача: не з'явився;

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до статті 81-1 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Кредобанк" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 8 304,94 грн., з яких: 7 260,11 грн. неповернута сума кредиту, 1 030,61 грн. прострочені проценти, 14,22 грн. пені, позовні вимоги аргументувавши невиконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору овердрафту № 113-14 від 08 грудня 2014 року.

Ухвалою суду від 31 березня 2016 року судом порушено провадження у справі № 918/229/16, розгляд справи призначено до слухання в судовому засіданні на 28 квітня 2016 року.

Ухвалою суду від 28 квітня 2016 року розгляд справи відкладено на 12 травня 2016 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, відзиву на позовну заяву суду не надав, причин неявки суду не повідомив, про місце дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи направлялись на адресу відповідача, яка вказана позивачем в позовній заяві, та яка відповідає адресі зазначеній в ЄДРПОУ.

За таких обставин справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність копій документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

08 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Кредобанк" (далі - позивач, банк) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - відповідач, позичальник) було укладено договір про надання овердрафту № 113-14 (далі договір) відповідно до предмету якого банк зобов'язується надати позичальникові овердрафт, тобто надати у його власність грошові кошти у національній валюті для оплати наданих ним розрахункових документів в разі недостатності коштів на його поточному рахунку в межа встановленого максимального ліміту заборгованості в розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути його і сплатити проценти та комісії за користування ним.

Відповідно до пункту 2.4. договору, дата остаточного повернення овердрафту - 07 грудня 2015 року.

Пунктом 2.1 договору визначено, що банк надає позичальнику овердрафт, а останній приймає його на наступних умовах: максимальний ліміт заборгованості по овердрафту (максимальна сума, в межах якої позичальник може здійснювати платежі протягом одного операційного дня зі свого поточного рахунку понад фактичний залишок коштів на ньому) у розмірі 20 000 грн. 00 коп. встановлюється на поточний рахунок відповідача.

Положеннями пункту 2.2 договору сторони визначили, що річна процентна ставка становить 28 % річних.

Згідно з пунктами 2.8 та 2.9 договору, підставою надання банком овердрафту є подання позичальником у банк розрахункових документів на суму, що перевищує залишок коштів на його поточному рахунку. Датою надання овердрафту вважається дата виникнення на поточному рахунку позичальника дебетового сальдо (проведення платежів понад залишок коштів на поточному рахунку).

Відповідно до пункту 4.1 договору, позичальник зобов'язаний повернути банку овердрафт у повному обсязі в порядку та терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього.

Вказаний договір підписаний уповноваженим представником банку та підприємцем.

Статтею 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) презюмується правомірність правочину.

На час розгляду справи доказів недійсності чи розірвання договору про надання овердрафту, зокрема відповідних судових рішень з цього приводу, господарському суду не надано.

З матеріалів справи судом встановлено, що на виконання умов договору банком було надано позичальнику грошові кошти в сумі 7 260,11 грн., що підтверджується зокрема меморіальним ордером № 50811299 від 10 грудня 2015 року та випискою про рух коштів по рахунку з 08 грудня 2014 року по 25 січня 2016 року.

Судом також встановлено, що відповідач взяте на себе зобов'язання за вищевказаним договором по поверненню суми овердрафту не виконав, хоча, як передбачає пункт 2.4 договору, дата остаточного повернення овердрафту 07 грудня 2015 року.

Відтак, за відповідачем, як позичальником грошових коштів, рахується заборгованість перед банком в сумі 7 260,11 грн. - неповернутої суми овердрафту та 1 030,61 грн. прострочених процентів.

01 грудня 2015 року позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення -вимогу, відповідно до якої підприємцю було запропоновано в досудовому порядку врегулювати спір та сплатити борг, однак, як свідчать матеріали справи, вищезазначена вимога залишена без відповіді та задоволення.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до частини 1, 2 статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Статтею 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Відповідач, всупереч зазначеним нормам закону та у встановлені умовами кредитного договору строки, своїх зобов'язань з погашення овердрафту та сплати процентів не виконав. Докази, які б підтвердили виконання відповідачем зобов'язань щодо повернення банку кредиту та сплати процентів, в матеріалах справи відсутні.

Оскільки в матеріалах даної справи відсутні відповідні докази, які б свідчили про сплату відповідачем вищезазначеної суми заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку, що вимоги банку про стягнення з відповідача основної суми боргу та прострочених процентів правомірні.

Згідно з пунктами 2.6 та 6.1 договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань (повернення овердрафту, оплати процентів, комісій) банк має право стягнути з позичальника пеню у розмірі 0,03 % за кожен день прострочи від простроченої/несплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочки, за весь час прострочки.

Покликаючись на вказані пункти договору, з огляду на прострочення відповідачем зобов'язань, банк нарахував позичальнику 14,22 грн. - пені.

З наданого позивачем розрахунку пені слідує, що позивачем заявлено до стягнення 14,22 грн. пені по прострочених процентах.

Розрахунок пені судом перевірено, визнано законним та обґрунтованим.

Як унормовано у положеннях частини 2 статті 193 ГК України, порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (така ж позиція викладена у статті 611 ЦК України).

У статтях 546, 549 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У частині першій статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу вимог статей 43, 47, 33, 38 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, коли кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд, оцінивши подані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен прийняти рішення за результатами обговорення усіх цих обставин.

Отже, враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 7 260,11 неповернутої суми кредиту, 1 030,61 грн. прострочених процентів, 14,22 грн. пені ґрунтуються на законі та договорі, не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню судом.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача відповідно до статті 49 ГПК України.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (33014, АДРЕСА_1, і.к. НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" (79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78, ) 7 260 (сім тисяч двісті шістдесят) грн. 11 коп. неповернутої суми кредиту, 1 030 (одну тисячу тридцять) грн. 61 коп. прострочених процентів, 14 (чотирнадцять) грн. 22 коп. пені та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

повне рішення складено 13 травня 2016 року

Суддя А.М. Качур