ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року Справа № 909/979/15
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

головуючого - суддів:Поляк О.І. (доповідач), Гоголь Т.Г., Добролюбової Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 09.03.2016
у справі № 909/979/15 Господарського суду Івано-Франківської області
за позовомфінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради
доПриватного підприємства "Авторемонтник"
третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради
проспонукання до укладення договору про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Івано-Франківська та додатку до нього (розрахунок пайового внеску) в редакції, запропонованій фінансовим управлінням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради,

за участю представників

від позивача: не з'явились;

від позивача: не з'явились;

від третьої особи: не з'явились;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 16.09.2015 у справі № 909/979/15 (суддя - Неверовська Л.М.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 (головуючий суддя - Скрипчук О.С., судді: Зварич О.В., Матущак О.І.), у позові відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та постановою, фінансове управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.09.2015 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 у справі № 909/979/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради задовольнити у повному обсязі: укласти договір про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Івано-Франківська між Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, фінансовим управлінням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ПП "Авторемонтник" в редакції фінансового управління.

Касаційна скарга мотивована порушенням та неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме: ст. 144 Конституції України, ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України, ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Представники позивача, відповідача та третьої особи своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористалися.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 07.05.2015 фінансове управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулось з листом №2-15/224 до Приватного підприємства "Авторемонтник" з пропозицією укласти договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, надавши проект такого договору з додатком розрахунку розміру пайової участі. Зокрема, у вказаному листі фінансове управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради зазначало, що враховуючи те, що ПП "Авторемонтник" введено в експлуатацію добудову до мийки та авторемонтної майстерні на вул. Незалежності, 126 в м. Івано-Франківську за ПП "Авторемонтник" закріплений виключний обов'язок взяти участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста шляхом укладення відповідного договору, що передбачено ч. 2 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та п. 1.2 Положення "Про пайову участь замовників у створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста".

Однак, ПП "Авторемонтник" у листі № 7/8 від 28.05.2015 повідомило фінансове управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про свою відмову від укладення вищевказаного договору.

Господарськими судами також встановлено, що відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області за №ІФ 84 від 16.07.2014, будівництво об'єкта - мийки та авторемонтної майстерні на вул. Незалежності, 126 а в м. Івано-Франківську є завершеним, а об'єкт готовим до експлуатації.

У зв'язку з відмовою ПП "Авторемонтник" від укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, фінансове управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ПП "Авторемонтник" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про спонукання до укладення договору про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Івано-Франківська та додатку до нього (розрахунок пайового внеску) в редакції, запропонованій фінансовим управлінням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що укладення спірного договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Івано-Франківська, запропонованого фінансовим управлінням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, після введення об'єкта будівництва в експлуатацію не ґрунтується на нормах чинного законодавства України, у зв'язку із чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновком господарських судів попередніх інстанцій, вважає їх передчасним та таким, що зроблено з порушенням процесуальних норм, що призвело до неповного з'ясування обставин справи, які мають значення для правильного вирішення даного спору по суті, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", статтею 40 якого встановлено обов'язок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту та визначено механізм його реалізації.

Так, за приписами частини другої зазначеної статті Закону замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (ч. 3 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Згідно з ч. 5 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта, з техніко-економічними показниками. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію (ч.ч. 8, 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

На виконання вказаних вимог рішенням Івано-Франківської міської ради від 18.10.2013 № 1231-38 було затверджено Положення "Про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста".

За приписами п.п. 1.2 та 1.3 зазначеного Положення замовники будівництва залучаються до пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста виключно на підставі укладених з виконавчим комітетом та фінансовим управлінням договорів про пайову участь. Замовник зобов'язаний повідомляти виконавчий комітет про будь-які вчинені ним дії щодо забудови земельної ділянки, відповідно до діючого законодавства та звернутися про укладення договору про пайову участь.

Згідно з абзацом 2 п. 3.1 Положення замовник зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, крім випадків, передбачених пунктом 6.6, 6.7 цього положення.

Відповідно до п. 4.4 Положення договір про пайову участь укладається на підставі звернення замовника будівництва на ім'я першого заступника міського голови.

Абзацом 2 пункту 7.3 Положення встановлено, що в разі відсутності звернення замовника щодо укладення договору про пайову участь в строк, передбачений п. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" виконавчий комітет або фінансове управління вживає всіх необхідних заходів щодо укладення договору, в тому числі і після введення об'єкту в експлуатацію. В разі, якщо замовник не звернувся про укладення договору та не підписав у встановлений термін, виконавчий комітет та/або фінансове управління вправі подати позовну заяву про укладення договору в судовому порядку (п. 1.4 Положення).

В силу вимог ст. 144 Конституції України та ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування при виконанні своїх функцій приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Таким чином, приписами ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено обов'язок замовника будівництва прийняти пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який реалізується шляхом укладення відповідного договору в порядку, визначеному Законом та деталізованому актом органу місцевого самоврядування. Правовий аналіз частин 8 та 9 у сукупності з іншими положеннями цієї статті Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" дозволяє дійти висновку про те, що обов'язок щодо ініціювання укладення такого договору покладено саме на замовника будівництва, оскільки пов'язується з його зверненням до органу місцевого самоврядування.

Такий договір має бути укладеним в обов'язковому порядку, в межах строку, встановленого ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Неукладення договору свідчить про недотримання вимог законодавства і має наслідком порушення прав та інтересів відповідної територіальної громади, тому судам потрібно у кожному конкретному випадку з'ясовувати причини його неукладення.

Органи місцевого самоврядування знаходяться поза межами процедури прийняття об'єктів будівництва в експлуатацію та позбавлені можливості контролювати момент його здійснення, відтак неукладення такого договору з підстав невиконання замовником обов'язку щодо звернення до органу місцевого самоврядування з відповідною пропозицією свідчить про його ухилення від укладення договору та може бути оскаржено в судовому порядку, у тому числі і після прийняття об'єкту будівництва в експлуатацію.

З встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи вбачається, що закінчений будівництвом об'єкт відповідача (мийка та авторемонтні майстерні на вул. Незалежності, 126а в м. Івано-Франківську) було прийнято в експлуатацію на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 16.07.2014 № ІФ 84, однак в порушення вимог законодавства, ПП "Авторемонтник" не взяв участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська шляхом укладення відповідного договору. При цьому, господарські суди першої та апеляційної інстанцій не встановлювали обставин справи щодо початку будівництва спірних об'єктів.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне зазначити, що до моменту набрання чинності Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", питання пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту було врегульовано Законом України "Про планування і забудову територій", який покладав на замовників аналогічні обов'язки, однак містив відмінний від чинного механізм їх реалізації (передбачав відрахування пайової участі (внеску) після прийняття об'єкта в експлуатацію (ч. 3 ст. 27-1 вказаного закону)). З встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи неможливо достовірно встановити положеннями чинного на який момент законодавства регулюються спірні правовідносини.

Згідно з частиною третьою статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, зокрема, якщо існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору.

Разом із тим, ч. 1 ст. 648 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

Частиною 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено істотні умови договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, якими є: розмір пайової участі, строк (графік) сплати пайової участі, відповідальність сторін. Крім того, невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Господарські суди попередніх інстанцій під час розгляду справи не з'ясували причин неукладення відповідного договору у встановлений законом строк, та не дослідили відповідність запропонованої фінансове управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради редакції договору положенням законодавства, у тому числі щодо розміру пайової участі. Встановлення даних обставин має істотне значення для правильного вирішення спору у даній справі.

Отже, викладене свідчить про передчасність висновків господарських судів попередніх інстанцій, зроблених з неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Оскільки в силу ст. ст. 111-5, 111-7 ГПК України у суду касаційної інстанції відсутні повноваження самостійно встановлювати обставини справи, так само як і оцінювати докази, колегія суддів зазначає про наявність підстав для скасування оскаржуваних рішення та постанови у даній справі з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 111-9 ГПК України.

При цьому, під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати вищевикладені обставини, які стали підставою для скасування судових актів та передачі справи на новий розгляд.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що касаційна скарга фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради підлягає частковому задоволенню, а постанова Львівського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.09.2015 у справі № 909/979/15 - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

Керуючись статтями 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на постанову постанова Львівського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 у справі № 909/979/15 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 у справі № 909/979/15 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.09.2015 року у справі № 909/979/15 скасувати. Справу направити на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Т.Г. Гоголь

Т.В. Добролюбова