ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2016 р. Справа № 914/4378/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л.

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємства "Гарант-Успіх" (надалі ПП "Гарант-Успіх"), б/н та б/д (вх. № ЛАГС 01-05/1215/16 від 15.03.2016р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 23.02.2016р.

у справі № 914/4378/15

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП ОСОБА_2), м. Львів

до відповідача: ПП "Гарант-Успіх", м. Львів

про стягнення боргу та втраченої вигоди

за участю представників сторін:

від позивач: підприємець ОСОБА_2;

від відповідача: не з'явився

Учасникам судового процесу роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації від учасників судового процесу не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 23.02.2016р. у справі №914/4378/15 (суддя Ділай У.І.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПП "Гарант-Успіх" на користь ФОП ОСОБА_2 37 500,00 грн. основного боргу, 249,66 грн. 3% річних, 3 659,42 грн. пені та 623,18 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що сума боргу підтверджується матеріалами справи, в свою чергу відповідачем належним чином не спростована. Перевіривши правильність нарахування позивачем пені та 3% річних, здійснивши власний перерахунок, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 3 659,42 грн. та 3% річних в розмірі 249,66 грн., в решті вимог відмовив.

Не погоджуючись з даним рішенням, ПП "Гарант-Успіх" подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову. Зокрема, скаржник зазначає, що позивачем не доведено факту надання спірних послуг саме на виконання договору доручення № 3 від 26.05.2014р.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 15.03.2016р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. - головуючий суддя, Гнатюк Г.М. та Мирутенко О.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.03.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 14.04.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 14.04.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 25.04.2016р.

Позивач в судовому засіданні 25.04.2016р. проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання жодного разу не з'явився, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з перебуванням представника ПП «Гарант-Успіх» Рибенка М.М. на лікарняному (зареєстроване в канцелярії суду за вх№ 01-04/3134/16 від 25.04.2016р.).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів зазначає, що сторона не позбавлена права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Крім того, суд звертає увагу на те, що за клопотанням представника ПП «Гарант-Успіх» Рибенка М.М., який перебував на лікарняному, розгляд апеляційної скарги ухвалою суду від 14.04.2016р. вже відкладався (клопотання зареєстроване в канцелярії суду за вх№ 01-04/2898/16 від 13.04.2016р.).

Водночас згідно з ч.3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

З огляду на викладене, а також на обмеженість процесуальних строків для розгляду спору, суд відхиляє клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, без участі уповноваженого представника відповідача Рибенка М.М., запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Крім того, 13.04.2016р. відповідачем подано клопотання б/н від 12.04.2016р. про призначення почеркознавчої експертизи (зареєстроване в канцелярії за вх№ 01-05/1885/16). Дане клопотання обґрунтоване тим, що в договорі доручення № 3 від 26.05.2014р. зазначено, що від імені ПП «Гарант-Успіх» виступає директор Ілів Ярема Васильович, однак, відповідач стверджує, вказаний договір підписаний не Ілівим Яремою Васильовичем. Відтак, для порівняння та ідентифікації виконавця підпису просить суд призначити почеркознавчу експертизу.

Нормами ч.1 ст.41 ГПК України визначено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. (Пункт 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" №4 від 23.03.2012р.)

Колегія суддів звертає увагу на те, що предметом спору у даній справі є стягнення коштів на підставі спірного договору, проте відповідачем не заявлялося у суді першої інстанції позову (зустрічного) про визнання недійним вказаного договору.

Отже, на момент розгляду справи № 914/4378/15 даний договір є чинним і в судовому порядку недійсним не визнавався.

Крім того, в силу ст. 241 ЦК України наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

З матеріалів справи вбачається, що після підписання спірного договору, ПП «Гарант-Успіх» вчинило дії, які свідчать про схвалення вказаного правочину, а саме 10.09.2014р. за підписом директора А.Р. Думіна був підписаний акт виконаних робіт саме на виконання умов договору доручення № 3 від 26.05.2014р. В подальшому сума вказана в акті була виплачена відповідачем позивачу.

Відтак, з огляду на викладене, клопотання скаржника про призначення почеркознавчої експертизи до задоволення не підлягає.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

26.05.2014р. між ПП «Гарант-Успіх» (довіритель) та ФОП ОСОБА_2 (повірений) укладено договір доручення №3 на правові (юридичні-консультативні) послуги, відповідно до якого довіритель доручив, а повірений зобов'язувався від імені і за рахунок довірителя вчинити юридичні дії щодо стягнення простроченої заборгованості з ТзОВ "Західенергомонтаж", до якого довіритель має право вимоги відповідно до чинного законодавства України (а.с. 17-18).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2015р. (п.8.1 договору).

Згідно із п. 2.1, п.2.2, п.2.3 договору, позивач самостійно обирає вид юридичної дії, а також спосіб, порядок, черговість вчинення ним юридичних дій.

Пунктами 4.1-4.2 договору сторони узгодили, що за виконання дій, передбачених п.1.1 цього договору, встановлюється базова ставка для розрахунку в розмірі 25% від суми, що надійшла на рахунок довірителя. Заборгованістю, стягнутою за участю повіреного, вважається сума грошових коштів, яка надійшла довірителю на його рахунок від боржника як погашення його заборгованості перед довірителем у період дії цього договору.

Перерахування винагороди повіреного здійснюється довірителем протягом 5 (п'яти) банківських днів з дня підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт, який підписується довірителем протягом 3-х робочих днів з моменту отримання від повіреного двох його примірників в оригіналі. В цей же строк довіритель зобов'язується повернути повіреному один примірник підписаного акту прийому-передачі виконаних робіт (п.4.3 договору).

В разі ненадходження від довірителя протягом строку, зазначеному в цьому договорі підписаного акту (звіту) прийому-передачі виконаних робіт, вважається, що послуги надані своєчасно та належним чином, а довіритель немає жодних претензій до такого акту (п.4.4 договору).

Позивач стверджує, що ним, як повіреним, в період з 26.05.2014р. по 26.11.2014р. вчинялися дії щодо оплати ТзОВ "Західенергомонтаж" заборгованості, в результаті чого останнє оплатило на користь ПП "Гарант-Успіх" 170 000,00 грн., що підтверджується копією довідки з банку про надходження коштів (а.с. 19-21).

Відтак, позивач вважає, що кошти стягнуті з боржника: ТзОВ "Західенергомонтаж" в період дії договору доручення № 3 вважаються стягнутими за участю ОСОБА_2

На виконання умов договору 10.09.2014р. між ПП «Гарант-Успіх» (довіритель) та ФОП ОСОБА_2 (повірений) був підписаний акт виконаних робіт на підтвердження того, що в період з 15.06.2014р. по 30.06.2014р. повірений надав довірителю послуги зі стягнення заборгованості, за що має право на отримання винагороди в розмірі 5 000,00 грн. (а.с. 22).

04.11.2015р. позивачем був складений акт виконаних робіт до договору доручення № 3 від 26.05.2014р., згідно якого винагорода повіреного складає 37 500,00 грн. Даний акт виконаних робіт був надісланий довірителю 05.11.2015р. та отриманий ним 16.11.2015р., що підтверджується повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 23-26).

Позивач стверджує, що згідно з умовпми договору, акт виконаних робіт мав бути підписаний не пізніше 19.11.2015р., а кошти мали бути сплачені не пізніше 26.11.2015р.

Однак, відповідач акт виконаних робіт від 04.11.2015р. не підписав, письмові зауваження до нього не надав, що є порушенням умов договору обумовлених в п. 4.3.-4.4. В зв'язку з чим, ФОП ОСОБА_2 звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з ПП "Гарант-Успіх" боргу в розмірі 37 500,00 грн., договірної пені в сумі 3 661,64 грн., 3% річних в сумі 255,97 грн., інфляційних витрат в сумі 602,36 грн. (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог а.с. 73-74).

Відповідач заперечив проти позовних вимог, зазначивши, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, що свідчать про вчинення останнім юридичних дій для стягнення простроченої заборгованості з ТзОВ "Західенергомонтаж", що в свою чергу свідчить про неналежне виконання позивачем своїх обов'язків, передбачених договором. За твердженням відповідача, він не отримував від позивача акт (звіт) прийому передачі виконаних робіт, де чітко визначено, які саме юридичні дії вчинив позивач.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

За своєю правовою природою договір укладений між сторонами у справі є договором доручення. Взаємовідносини між повіреним та довірителем регулюються главою 68 ЦК України.

Частиною 1 ст. 1000 ЦК України передбачено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя..

Відповідно до ч. 1 ст. 1007 ЦК України довіритель (в даному випадку відповідач) зобов'язаний видати повіреному (в даному випадку позивач) довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

Згідно з вимогами ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

З матеріалів справи вбачається, що ПП «Гарант-Успіх» 26.05.2014р. видало довіреність ФОП ОСОБА_2 на вчинення усіх дій, що передбачені законодавством для такого роду уповноважень, та які, на думку повіреного, будуть доцільними для правильного і ефективного введення справи (а.с. 50).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1004 ЦК повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

Частиною першою статті 1006 названого Кодексу передбачено обов'язок повіреного повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення.

Відповідно до ст. 1002 ЦК України, повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 4 ст. 1007 ЦК України встановлено, що довіритель зобов'язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що метою вчинення певних дій (надання послуг) було стягнення простроченої заборгованості з ТзОВ «Західенергомонтаж», до якого відповідач має право вимоги відповідно до чинного законодавства України.

На виконання умов договору повіреним було вчинено ряд дій спрямованих на досягнення мети договору (а.с. 28-29, 62-67), а саме: 03.06.2014р. ОСОБА_2 вручив боржнику: ТзОВ "Західенергомонтаж" претензію (копію долучено до матеріалів справи) з вимогою негайно оплатити заборгованість. Згідно цієї претензії основний борг боржника перед ПП "Гарант-Успіх" становив 679 748,72 грн.

03.06.2014р., в день отримання претензії, боржник оплатив 5 000,00 грн. відповідачу.

06.06.2014 р. була складена позовна заява про стягнення 674 748,72 грн. та подана до господарського суду Львівської області. 17.06.2014р. судом було порушено провадження у справі №914/2113/14 за вказаною позовною заявою.

Під час судового провадження у справі №914/2113/14 боржник здійснив оплату боргу на загальну суму 125 000,00 грн. платежами від 20.06.2014р., від 22.07.2014р., від 11.08.2014р., від 29.08.2014р., від 08.10.2014р.

Позивач брав участь в судових засіданнях у справі № 914/2113/14.

В рішенні господарського суду Львівської області від 27.10.2014р. у справі №914/2113/14 підтверджено здійснення боржником оплат під час провадження, а також вирішено стягнути з боржника на користь ПП "Гарант-Успіх" 549 748,72 грн. основного боргу.

Після винесення рішення боржник здійснив оплату боргу на загальну суму 35 000,00 грн. платежами від 31.10.2014р. та від 21.11.2014р.

Як зазначалося вище, згідно з п. 2.1 спірного договору позивач зобов'язувався вчинити юридичні дії спрямовані на стягнення простроченої заборгованості, а відповідач згідно із п.3.1. договору - виплатити позивачу належну йому плату на умовах та в терміни, що обумовлені цим договором.

Пунктом 4.1 договору сторони узгодили, що за виконання дій, передбачених п.1.1 цього договору, встановлюється базова ставка для розрахунку в розмірі 25% від суми, що надійшла на рахунок довірителя.

Тобто, умовами договору сплата базової ставки не ставилася у залежність від якості послуг, їх об'єму, часу, а також не передбачалося здійснення оплати послуг лише після надання їх у повному обсязі. Обов'язок оплати залежав від факту надходження коштів від ТзОВ «Західенергомонтаж» в період дії договору на рахунок ПП «Гарант-Успіх». А порядок розрахунку визначений розділом 4 договору.

Так пунктами 4.3, 4.4 встановлено, що перерахування винагороди повіреного здійснюється довірителем протягом 5 (п'яти) банківських днів з дня підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт, який підписується довірителем протягом 3-х робочих днів з моменту отримання від повіреного двох його примірників в оригіналі. В цей же строк довіритель зобов'язується повернути повіреному один примірник підписаного акту прийому-передачі виконаних робіт. В разі ненадходження від довірителя протягом строку, зазначеному в цьому договорі підписаного акту (звіту) прийому-передачі виконаних робіт, вважається, що послуги надані своєчасно та належним чином, а довіритель немає жодних претензій до такого акту.

Матеріалами справи підтверджується, що протягом дії договору на рахунок ПП «Гарант-Успіх» від ТзОВ «Західенергомонтаж» надійшло 170 000,00 грн. (а.с. 19-21).

Відтак, сума винагороди згідно з п.4.1 договору становить 42 500,00 грн. Враховуючи акт виконаних робіт від 10.09.2014р., на підставі якого повірений отримав 5 000,00 грн., то відповідно повірений має право отримати за виконану роботу винагороду в розмірі 37 500,00 грн.

Факт виконання позивачем своїх зобов'язань по договору підтверджується матеріалами справи, зокрема, актом виконаних робіт від 10.09.2014р. і долученими позивачем доказами та не заперечується відповідачем. Акт виконаних робіт від 04.11.2015р., який був скерований позивачем, відповідачем не підписаний. Письмових заперечень чи зауважень щодо об'єму та вартості робіт виконаних позивачем відповідач суду не представив.

Підписання акту виконаних робіт від 10.09.2014р. свідчить про те, що сторони прийняли до виконання спірний договір, а відповідач визнав належне виконання позивачем свого зобов'язання.

Відтак, зобов'язання щодо виплати винагороди мало бути виконано відповідачем не пізніше 26.11.2015р.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивач про стягнення 37 500,00 грн. заборгованості за надані послуги є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, вимога надати докази невиконання або неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором (ст. 610 ЦК України) покладається на позивача. Водночас, стаття 614 ЦК України зобов'язує відповідача надати докази відсутності вини у неналежному виконанні зобов'язання.

Отже, при пред'явленні позову кредитор повинен довести лише факт порушення зобов'язання, він звільняється від обов'язку доводити вину боржника. Тягар доказування відсутності вини в порушенні зобов'язання лежить на боржникові.

Як зазначалося вище, позивач довів факт порушення відповідачем зобов'язання щодо виплати у повному обсязі належної позивачу винагороди, а висновки та заперечення відповідача про те, що позивачем не вчинено дій, за які необхідно сплатити винагороду повіреному за договором спростовується вищенаведеним.

Відповідно до ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 цього ж кодексу штрафними санкціями визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання чи неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

За змістом п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до заяви про зменшення позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь пеню у розмірі 3 661,64 грн., 3% річних у розмірі 255,97 грн. та інфляційних втрат у розмірі 602,36 грн. (а.с. 73).

У п. 5.3 договору сторони узгодили, що за порушення терміну, передбаченого п. 4.3 цього договору, довіритель сплачує повіреному пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення.

Як вбачається з розрахунку пені, позивачем нарахована за період з 27.11.2015р. по 15.02.2016р. пеня в розмірі 3 661,64 грн. (а.с. 74).

На підставі ст.55 ГПК України судом першої інстанції було здійснено перевірку правильності нарахування позивачем пені, в зв'язку з чим було встановлено, що позивач допустив арифметичні помилки в розрахунку. За розрахунком суду першої інстанції до стягнення з відповідача підлягає сума договірної пені в розмірі 3 659,42грн. В решті пені в розмірі 2,22 грн. відмовлено.

З огляду на викладене, колегія суддів, перевіривши правильність здійснення судом першої інстанції перерахунку пені, вважає висновок суду щодо стягнення пені в розмірі 3 659,42 грн. правильним. В решті пені в розмірі 2,22 грн. правомірно відмовлено.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно поданого розрахунку, позивач нарахував відповідачу 3% річних за період з 27.11.2015р. по 15.02.2016р. в розмірі 255,97 грн. (а.с. 74).

Місцевий господарський суд, перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування 255,97 грн. 3% річних, встановив, що позивач допустив арифметичні помилки в проведеному нарахуванні. За розрахунком суду до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 249,66 грн. В решті стягнені 3% річних в розмірі 6,31 грн. відмовив.

З огляду на викладене, колегія суддів, перевіривши правильність здійснення судом першої інстанції перерахунку 3% річних, погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 249,66 грн. а в решті стягнені 3% річних в розмірі 6,31 грн. слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 602,36 грн., то дана вимога до задоволення не підлягає, оскільки при поданні позовної заяви ФОП ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача 0,00 грн. інфляційних втрат, тобто, грошового виразу заявлено не було. При поданні заяви про зменшення позовних вимог позивач зазначив розмір інфляційних втрат у сумі 602,36 грн. Однак, така вимога розцінюється судом як подання іншого (ще одного) позову. Відтак, з врахуванням вказаних обставин дана вимога залишається без розгляду.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 23.02.2016р. у справі № 914/4378/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л