ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 р. Справа № 918/286/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Гудзенко Я.О., розглянувши позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРХІВСЬК-АГРО» до Колективного сільськогосподарського підприємства «Тепличний комбінат» в особі Кузнецовського відокремленого підрозділу Колективного сільськогосподарського підприємства «Тепличний комбінат» про стягнення 253 251, 40 грн.

За участю:

Від позивача: ОСОБА_1 (дов. №1 від 22.04.16 р.);

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРХІВСЬК-АГРО» (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Колективного сільськогосподарського підприємства «Тепличний комбінат» в особі Кузнецовського відокремленого підрозділу Колективного сільськогосподарського підприємства «Тепличний комбінат» про стягнення 253 251, 40 грн. заборгованості за договором про надання зворотної фінансової позики, з яких: 200 000, 00 грн. основної суми боргу, 41 883, 49 грн. пені, 8 512, 22 грн. інфляційних втрат та 2 855, 69 грн. три відсотки річних.

Ухвалою від 15 квітня 2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/286/16 розгляд якої призначено на 25.04.16 р.

В судове засідання 25 квітня 2016 року Відповідач не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою від 25 квітня 2016 року розгляд справи відкладено на 10 травня 2016 року.

10 травня 2016 року від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме доказів судових витрат на правову допомогу.

В судове засідання 25 квітня 2016 року Відповідач не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Позивач підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, просив стягнути заборгованість, судовий збір та витрати на правову допомогу.

Враховуючи те, що незявлення Відповідача в судове засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, відповідач не скористався своїм процесуальним правом на надання відзиву та направлення представника для участі в судове засідання, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 10.05.2016 р. відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення Позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд Рівненської області,

ВСТАНОВИВ:

18 серпня 2015 року між Позивачем (Позикодавцем) та Відповідачем (Позичальником) укладено договір №ДФП-18/08-В про надання зворотної фінансової позики (далі - Договір, а. с. 12) за умовами якого Позивач надав в порядку і на умовах, визначених Договором Відповідачу безвідсоткову фінансову позику, а Відповідач зобов'язався використати її за цільовим призначенням і повернути у визначений Договором строк.

Відповідно до п. 1.2. Договору позика надається на зворотній основі.

Відповідно до п. 2.1. Договору сума позики за даним договором становить 200 000, 00 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 3.1. Договору Позивач зобов'язується надати позику протягом трьох банківських днів від дати підписання Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору строк повернення позики Відповідачем встановлюється до 20 жовтня 2015 року.

Відповідно до п. 5.1. Договору позика повертається шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Позивача або іншим шляхом, передбаченим законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач виконав свої зобов'язання за Договором, перерахувавши на рахунок Відповідача 200 000, 00 грн. Зазначений факт підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою від 18 серпня 2015 року (а. с. 13).

Однак, Відповідач умови Договору не виконав, в строк до 20 жовтня 2015 року суму позики в розмірі 200 000, 00 Позивачу не повернув.

Судом встановлено, що в довіреності від14.08.2014 року, яка підписана директором КСП "Тепличний комбінат" ОСОБА_2 визначено, що директор Кузнецовського відокремленого підрозділу КСП "Тепличний комбінат" ОСОБА_3 має право, зокрема, представляти інтереси КСП "Тепличний комбінат" в судах (а.с. 13).

Згідно із постановою Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.11.2011 року № 18, стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу, наприклад: "Стягнути з підприємства "А" в особі його відокремленого підрозділу - філії N 1 на користь організації "Б" в особі її Н-ської філії таку-то суму".

У разі коли позов подано за місцем знаходження відокремленого підрозділу юридичної особи і судом з'ясовано відсутність у такого підрозділу повноважень щодо представництва юридичної особи, справа згідно з ч. 1 ст. 17 ГПК підлягає передачі за відповідною територіальною підсудністю за місцезнаходженням юридичної особи.

Судом встановлено, що позов подано за місцезнаходженням Кузнецовського відокремленого підрозділу КСП "Тепличний комбінат", відокремлений підрозділ має право представляти інтереси КСП "Тепличний комбінат" в судах, тому справа підлягає розгляду в Господарському суді Рівненської області.

Відповідно до п. 7.2. Договору при недотриманні Відповідачем договірних термінів повернення позики, він зобов'язаний сплатити на користь Позивача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, нарахованої за кожен день прострочення виконання зобов'язання, від несплаченої в обумовлені строки суми.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку із невиконанням Відповідачем умов Договору на підставі п. 7.2. Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України Позивач нарахував Відповідачу 41 883, 49 грн. пені, 8 512, 22 грн. інфляційних втрат та 2 855, 69 грн. три відсотки річних. Нарахування зазначених сум проведено в період з 21.10.2015 р. по 11.04.2016 р.

Судом встановлено, що розрахунок пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних є більшим, ніж заявлений позивачем, оскільки позивачем не подано відповідного клопотання про вихід за межі вимог, чи про збільшення вмиог, - суд не може вийти за межі заявлених вимог та бере до уваги розрахунок доданий до позовної заяви.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За приписами ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється від суми невиконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих Позивачем доказів вбачається, що Позивач прийняті на себе зобовязання виконав належним чином, проте Відповідач суму позики за Договором не повернув.

Доказів на обґрунтування своїх заперечень, а також доказів сплати боргу під час розгляду справи Відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене вище, заслухавши пояснення позивача, враховуючи докази надані Позивачем на підтвердження заявлених вимог, вимоги Позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 49 ГПК України судові витрати в розмірі 3 798, 77 грн., покладаються на Відповідача.

Позивач просить стягнути на його користь витрати на послуги адвоката в сумі 3 307, 20 грн.

Частиною 5 ст. 49 ГПК України встановлено, що суми, які підлягають сплаті, зокрема, за послуги адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, при задоволенні позову покладаються на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Пунктом 4 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" унормовано, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 1 ст. 30 вказаного Закону формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар.

Згідно із ч. 2 зазначеної норми порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При визначенні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (частина 3 статті 30 цього Закону).

Судом встановлено, що між Позивачем та адвокатом ОСОБА_1 22.04.2016 року укладено договір про надання правової допомоги адвоката, предметом якого є зобов'язання ОСОБА_1 надавати Позивачу правову допомогу, яка включає в себе надання послуг адвоката при представленні інтересів останнього у справі про стягнення коштів з Колективного сільськогосподарського підприємства «Тепличний комбінат», що розглядається господарським судом Рівненської області.

Згідно рахунку №1 від 10.05.2016 року загальна вартість послуг адвоката склала 3 307, 20 грн., вказана вартість сплачена позивачем адвокату, про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру.

Адвокатом подано також суду копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 12.10.2011 року № 829.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим З'їздом адвокатів України 17 листопада 2012 року, при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.

Пунктом 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21 лютого 2013 року № 7 передбачено, що розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами ч. 5 ст. 49 ГПК України, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 року № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до Закону України "Про державний бюджет на 2016 рік" від 25.12.2015 року № 928-VIII розмір мінімальної заробітної плати становить 1 378 грн.

З огляду на викладене вище, зважаючи на ціну позову, документи, складені адвокатом та роботу, проведену ним на виконання умов договору, а також беручи до уваги те, що витребувані судом документи Позивачем були надані суду вчасно і адвокат ОСОБА_1 приймав участі у судових засіданнях, а розрахунок витрат на його послуги зроблено з урахуванням приписів Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", - суд дійшов висновку про те, що витрати на послуги адвоката є співрозмірними ціні позову, а тому підлягають стягненню з Відповідача пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 3 307, 20 грн.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Колективного сільськогосподарського підприємства «Тепличний комбінат» (71500, Запорізька обл., місто Енергодар, ВУЛИЦЯ КОМУНАЛЬНА, будинок 1, код 36180433) в особі Кузнецовського відокремленого підрозділу Колективного сільськогосподарського підприємства «Тепличний комбінат» (34400, Рівненська область, м. Кузнецовськ, вул. Дорога Теплична, 5, код 37122093) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРХІВСЬК-АГРО» (35337, Рівненська обл., Рівненський район, село Макотерти, ВУЛИЦЯ КОЗАЦЬКА, будинок 32, код 38302759) 200 000 (двісті тисяч) грн. основної суми боргу, 41 883 (сорок одна тисяча вісімсот вісімдесят три) грн. 49 коп. пені, 8 512 (вісім тисяч п'ятсот дванадцять) грн. 22 коп. інфляційних втрат та 2 855 (дві тисячі вісімсот п'ятдесят п'ять) грн. 69 коп. три відсотки річних, а також 3 798 (три тисячі сімсот дев'яносто вісім) грн. 77 коп. судового збору та 3 307 (три тисячі триста сім) грн. 20 коп. витрат на послуги адвоката.

3. Видати наказ.

Повний текст рішення підписано 12.05.2016 року.

Суддя Гудзенко Я.О.