ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р.Справа № 922/810/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Харків
до Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Дергачівської виправної колонії №109 управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області", с.Дворічний Кут Харківської області
про стягнення 75879,38 гривень
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 (дов. б/н від 07.04.2016 року);

відповідача - Левченко Ю.О. (дов.№ П9/293 від 23.09.2015 року).

ВСТАНОВИВ:

21.03.2016 року позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Дергачівської виправної колонії №109 Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області" (відповідача) про стягнення 75879,38 гривень, з яких 61670,00 гривень боргу, 11399,27 гривень штрафних санкцій, 2810,11 гривень 3% річних. Крім того, позивач просив судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.03.2016 р. було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду. Провадження у справі було порушено та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12.04.2016р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.04.2016р. було відкладено розгляд справи на 26.04.2016 р.

22.04.2016 р. відповідач надав до суду відзив (вх.№13629), в якому позов визнає частково та просить суд долучити до матеріалів справи платіжні доручення №588 від 30.09.2014 року, та №546 від 19.09.2014 року про часткову сплату боргу.

26.04.2016 р. відповідач надав до суду супровідним листом (вх.№14086) витребувані судом документи.

Судом були досліджені та долучені до матеріалів справи надані документи.

Представник позивача у судовому засіданні 26.04.2016 р. позов підтримував повністю, зазначав, що надані відповідачем платіжні доручення відносяться до справи №922/5698/15 та не стосуються предмету спору.

Представник відповідача у судовому засіданні 26.04.2016 р. позов визнавав частково, відзив підтримував.

Враховуючи те, що норми ст.65 ГПК України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

26.06.2014 р. позивач та відповідач (сторони) уклали договір №Г-2/44 оренди комбайна марки "BIZON Z-110/5", за умовами якого орендодавець-позивач передає, а орендар-відповідач приймає у тимчасове користування цей комбайн (п.1.1. договору).

Згідно з п.3.2.2 договору відповідач зобов'язується своєчасно здійснювати орендні платежі.

Згідно з п.5.1 та п.4.5 договору розрахунки здійснюються протягом 5 банківських днів з моменту підписання актів виконаних робіт.

Виконання позивачем умов договору підтверджується наступними актами виконаних робіт: №0721/14 від 21.07.2014 р. на суму 29120,00 грн., №0805/14 від 05.08.2014 р. на суму 17940,00 гривень, №0814/14 від 14.08.2014 р. на суму 6240,00 гривень, №0912/14 від 12.09.2014р. на суму 16080 грн.

Сторони встановили відповідальність за прострочення платежів у вигляді пені в розмірі 0,1% (п.4.6, п.5.2 договору).

Позивач виконав свої обов'язки за спірним договором в повному обсязі, але, відповідач не розрахувався з позивачем в повному обсязі, у зв'язку з чим, у нього виникла заборгованість по орендні платі в розмірі 61670,00 гривень.

15.10.2015 р. позивач надіслав відповідачу претензію, яка була отримана відповідачем 30.10.2015 р., що підтверджується матеріалами справи, але відповіді не отримав.

Відповідач зазначає про часткову оплату боргу та посилається на платіжні доручення №588 від 30.09.2014 року про сплату 20000,00 грн. за рах.№0912/14 від 12.09.2014 р., та №546 від 19.09.2014 року про сплату 40000,00 грн. за рах.№0912/14 від 12.09.2014 р.

Судом встановлено, що за рах.№0912/14 від 12.09.2014 р. відповідач дійсно сплатив позивачу 60000,00 гривень, що підтверджується наданими відповідачем до суду платіжними дорученнями, але судом встановлено, що відповідна заборгованість була предметом іншого спору у справі №922/5698/15, про що зазначено в рішенні господарського суду Харківської області від 01.12.2015 року по вказаній справі.

Тому, твердження відповідача про часткову сплату боргу за вищезазначеними актами виконаних робіт, що є предметом спору у даній справі, спростовуються матеріалами справи.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Отже, своїми діями відповідач порушив умови Договору та вимоги ст.526 ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення 61670,00 гривень основного боргу є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Сторони у договорі погодили сплату пені, у зв'язку з простроченням платежів відповідачем в розмірі 0,1% (п.4.6 договору).

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені ст.611 ЦК України, зокрема, щодо сплати неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями, відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до вимог ч.4 ст.231 Господарського кодексу України, штрафні санкції можуть застосовуються у розмірі, визначеному умовами договору. При цьому їх розмір може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

У відповідності до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" №543/96-ВР від 22 листопада 1996 року, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд зазначає, що позивач правомірно нарахував пеню за прострочення орендної плати, але, без врахування Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Отже, суд, перевіривши розрахунок позивача, перевіривши періоди нарахування останнім вказаної суми пені, дійшов висновку про те, що даний розрахунок є невірний, а тому, суд, перерахувавши заявлену до стягнення позивачем суму пені, відповідно до норм чинного законодавства України, вважає за необхідне стягнути з відповідача 8485,73 гривень пені, в решті стягуваної суми у розмірі 2913,54 гривень слід відмовити.

Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок та періоди нарахування, вважає позовні вимоги позивача по стягненню 2810,11 гривень суми 3% річних обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, суд керується ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.230, 231, 265 Господарського кодексу України, ст.ст.525, 526, 530, 611, 625, 629, 759, 762 Цивільного кодексу України, ст.ст.22, 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Дергачівської виправної колонії №109 управління Державної пенітенціарної служби України в Харківської області" (, 62351, Харківська обл., Дергачівський р-н, с.Дворічний Кут, р/р №3361 у відділенні №23 ПАО "Грант" смт.Солоніцевка, МФО 351607) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, 61022, АДРЕСА_1, р/р НОМЕР_2 в ПАТ АБ "Укргазбанк", МФО 320478) 61670,00 гривень боргу, 8485,73 гривень пені, 2810,11 гривень 3% річних, та 1325,09 гривень судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 2913,54 гривень пені відмовити.

Повне рішення складено 28.04.2016 р.

Суддя К.В. Аріт

Справа №922/810/16