КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2016 р. Справа№ 910/16695/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Коротун О.М.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників

від позивача: Макидон М.М. - дов. від 14.01.2016 року № 8

від відповідача: не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року

у справі № 910/16695/15 (суддя Прокопенко Л.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства „Сіріус-Буд" (м. Київ)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (м. Київ)

про стягнення 28 600 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Приватне акціонерне товариство „Сіріус-Буд" з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення 28 600 грн.

Рішенням від 27.01.2016 року господарський суд міста Києва позов задовольнив. Стягнув із ФОП ОСОБА_3 на користь ПрАТ „Сіріус-Буд" заборгованість в розмірі 28 600 грн., судовий збір в розмірі 1 827 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду ФОП ОСОБА_3 звернулося до Київського апеляційного господарського суду з клопотанням про поновлення строку та з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва по справі № 910/16695/15 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.03.2016 року ФОП ОСОБА_3 було відновлено строк на апеляційне оскарження рішення, її апеляційна скарга була прийнята до провадження та призначено розгляд справи № 910/16695/15 у судовому засіданні за участю представників сторін.

В зв'язку з перебуванням судді учасника колегії Суліма В.В. у відпустці 10.05.2016 року відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу справ між суддями було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Коротун О.М., Майданевич А.Г.

Після зміни в складі колегії суддів розгляд справи почався спочатку.

В судове засідання 10.05.2016 року повноважні представники відповідача не з'явилися та про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Після обговорення судова колегія дійшла висновку, що неявка повноважних представників відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

В судовому засіданні 10.05.2016 року представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Абз. 3 ч. 3 ст. 283 ГК України визначено, що об'єктом оренди можуть бути нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Ч. 6 ст. 283 ГК України встановлюється, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 01.10.2013 року Приватне акціонерне товариство „Сіріус-Буд" (орендодавець) та Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (орендар) уклали договір оренди частини нежитлового приміщення № 13/10-01, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування визначену відповідно до погодженої сторонами план-схеми частину площі (надалі - приміщення), розміщене на 2-му поверсі універмагу, який належить орендодавцю на праві приватної власності і розташований по АДРЕСА_1 для роздрібної торгівлі.

Ст. 763 ЦК України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. В ч. 4 ст. 284 ГК України закріплено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

Строк оренди встановлювався на 2 роки 11 місяців з дати передачі орендарю приміщення за актом приймання передачі (п. 9.1 договору).

Акт приймання-передачі частини нежитлового приміщення загальною площею 15 кв.м для роздрібної торгівлі на 2-му поверсі будівлі універмагу за адресою: АДРЕСА_1 було підписано сторонами 01.10.2013 року.

Таким чином, відповідно до п. 9.1 договору від 01.10.2013 року № 13/10-01 встановлювався з 01.10.2013 року до 30.09.2015 року.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

А ч. 1 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Розмір орендної плати складав 160 грн. із урахуванням ПДВ за квадратний метр на місяць. Розмір орендної плати за перший місяць оренди становив 2 400 грн. з ПДВ (п. 5.3 договору). Орендна плата мала перераховуватися орендодавцеві авансом щомісяця не пізніше 5-го числа поточного місяця (п. 3.3 договору).

01.04.2014 року сторони підписали зміни та доповнення до договору оренди від 01.10.2013 року згідно яких з 01.04.2014 року площа орендованого приміщення збільшувалася до 17,5 кв.м, а також, з 01.04.2014 року розмір орендної плати збільшувався до 285 грн. 70 коп. із урахуванням ПДВ за квадратний метр, а загальна сума щомісячної орендної плати встановлювалася в розмірі 5 000 грн. з врахуванням ПДВ.

Ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, протягом строку дії договору мало місце порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасності та повноти сплати орендної плати. В порушення умов договору оренди від 01.10.2013 року № 13/10-01 відповідач допускав прострочення сплати вказаних платежів за листопад 2013, березень 2014 - січень 2015 року на загальну суму 28 600 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідач зазначив, що суд не витребував договору від 14.12.2010 року № К-2004187/8-2 між ЗАТ „Сіріус-Буд" та АТ „Дельта-Банк", не витребував дозволу від АТ „Дельта-Банк" на здавання в оренду приміщення, не витребував належним чином завірених документів, які б встановлювали особу керівника позивача та підтверджували його право підписувати договір оренди та акт приймання-передачі.

Також відповідач зазначив, що судом не було встановлено чий підпис проставлено в графі „Директор ОСОБА_6." та суд відмовив в залученні в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - АТ „Дельта-Банк", який є іпотекодержателем майна, суд відмовив в задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, хоча відповідач заперечував проти того, що його підпис проставлений на договорі оренди та акті приймання-передачі.

Крім того, відповідач зазначив, що з витребуваних від податкових органів документів не підтверджується наявності господарських правовідносин між сторонами, а відповідача ліквідовано з нульовим балансом.

Колегія суддів, розглянувши заперечення відповідача, дійшла висновку, що вони є безпідставними.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так твердження відповідача спростовуються тим, що в матеріалах справи наявна копія іпотечного договору від 14.12.2010 року № К-2004187/S-2 між ЗАТ „Сіріус-Буд" та АТ „Дельта-Банк".

Залучення АТ „Дельта-Банк" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, колегія суддів вважає недоречним, оскільки правовідносини з оренди між позивачем та відповідачем передбачають існування лише двох сторін, а суть іпотеки відповідно до іпотечного договору від 14.12.2010 року № К-2004187/S-2 між ЗАТ „Сіріус-Буд" та АТ „Дельта-Банк" не включає можливості іпотекодержателя отримувати від предмету іпотеки доходів. Від так наявність правовідносин з оренди у позивача не впливає на суть правовідносин з іпотеки між позивачем та АТ „Дельта-Банк", а отже права та обов'язки АТ „Дельта-Банк" даним рішенням не зачіпаються.

Щодо витребування дозволу від АТ „Дельта-Банк" на здавання в оренду приміщення, то слід зазначити наступне. Позивач вказував на відсутність чинних правовідносин між ним та АТ „Дельта-Банк". Окремо цей дозвіл може впливати на чинність договору оренди від 01.10.2013 року № 13/10-01, втім виходячи з принципу правомірності правочину, встановленого ст. 204 ЦК України, та виходячи з того, що предметом спору є стягнення заборгованості за договором оренди і при цьому не ставиться питання визнання цього договору оренди з підстав відсутності дозволу іпотекодержателя, то колегія суддів вважає, що дії спрямовані на з'ясування обставин, які не вливають на результат розгляду даної справи - зловживанням стороною своїми процесуальними правами, що призводять до затягування розгляду справи.

Щодо витребування належним чином завірених документів, які б встановлювали особу керівника позивача та підтверджували його право підписувати договір оренди та акт приймання-передачі, то відповідно до наявних в матеріалах справи протоколу № 1 установчих зборів засновників ЗАТ „Сіріус-Буд" від 27.11.2003 року вбачається, що ОСОБА_6 було обрано директором (п. 4). Наказом від 28.01.2003 року № 1 ОСОБА_6 прийняла виконання обов'язків директора ЗАТ „Сіріус-Буд" та ці відомості включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що підтверджується витягом з нього від 22.06.2015 року.

Відповідно до п. 1.2 Статуту Приватного акціонерного товариства „Сіріус-Буд", затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів від 27.04.2011 року № 1/10 та зареєстрованого державним реєстратором Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації 20.09.2011 року за № 6004343, позивач є повним правонаступником усіх прав та обов'язків ЗАТ „Сіріус-Буд".

Відповідно до п. 10.3.6 Статуту ПрАТ „Сіріус-Буд" директор має право без довіреності діяти від імені товариства, у тому числі представляти інтереси товариства, вчиняти правочин від імені товариства, видавати накази та давати розпорядження, обов'язкові для виконання всіма працівниками товариства.

Таким чином директором ПрАТ „Сіріус-Буд" була ОСОБА_6 та вона мала право підписувати договір оренди та акт приймання-передачі з відповідачем.

Щодо призначення технічної та почеркознавчої експертизи та встановлення дійсності підписів на договорі від імені орендодавця та від імені орендаря, то слід зазначити, що позивач не заперечував щодо наявності на договорі підпису директора ОСОБА_6, а щодо клопотання про призначення технічної та почеркознавчої експертизи судова колегія відхилила, оскільки в матеріалах справи наявні виписки з рахунку, які підтверджують, що відповідач сплачував на користь позивача орендну плату 28.11.2013 року на суму 2 400 грн., 19.12.2013 року на суму 2 000 грн., 12.02.2014 року на суму 2 800 грн., 11.03.2014 року на суму 2 400 грн., 25.03.2014 року на суму 1 900 грн., 12.06.2014 року на суму 3 000 грн., 11.07.2014 року на суму 2 900 грн., 30.70.2014 року на суму 2 400 грн., 22.08.2014 року на суму 3 000 грн., 30.09.2014 року на суму 5 000 грн., 31.10.2014 року на суму 5 000 грн., 02.12.2014 року на суму 3 000 грн.

Всього за весь час дії договору відповідач сплатив позивачу орендну плату на загальну суму 35 800 грн., а відтак колегія суддів не вбачає необхідності в проведенні експертного дослідження для встановлення підпису відповідача на договорі, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідач знав про договір та розпочав виконував свої зобов'язання за ним щодо сплати орендних платежів, а призначення технічної та почеркознавчої експертизи призведе до неможливості розгляду справи упродовж розумного строку відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Твердження відповідача про те, що з витребуваних від податкових органів документів не підтверджується наявності господарських правовідносин між сторонами колегія суддів до уваги не бере, оскільки таке твердження спростовується іншими доказами, а саме підписаними сторонами договором та актом приймання-передачі частини нежитлового приміщення від 01.10.2013 року, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та виписками з банківського рахунку про оплату відповідачем частини орендних платежів.

Твердження відповідача про те, що його ліквідовано з нульовим балансом, а отже відсутня заборгованість перед позивачем, колегія суддів також не бере до уваги, оскільки відповідачем не було подано суду жодних доказів про ліквідацію з нульовим балансом.

Після порушення провадження у справі і під час її розгляду Фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 було припинено на підставі власного рішення, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців було внесено запис 25.09.2015 року.

Відповідно до ч. 7 ст. 59 ГК України суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності.

Відповідно до абз. 4 п.п. 4.7 п. 4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі. Однак у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду; наведене стосується й випадку подання відповідним громадянином, що був відповідачем у справі, зустрічного позову в тій же справі. У будь-якому разі у суду немає й правових підстав для застосування при цьому положень ст. 25 ГПК України та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи - підприємця тієї ж таки фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї й тієї ж самої особи. У разі задоволення позову до фізичної особи, яка в процесі розгляду справи втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, резолютивна частина відповідного судового рішення, крім відомостей, передбачених ч. 2 - 7 ст. 84 ГПК України, повинна містити дані, визначені в п. 2 ч. 2 ст. 54 цього Кодексу для фізичної особи (без зазначення її колишнього статусу суб'єкта підприємницької діяльності).

З огляду на зазначене місцевим господарським судом правомірно не було припинено провадження у справі та розглянуто справу по суті.

Відтак, відповідач не спростував твердження позивача про наявність заборгованості у розмірі 28 600 грн. та доказів сплати орендних платежів на зазначену суму не надав.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що місцевим господарським судом правомірно стягнуто з відповідача основний борг за поставлений товар у розмірі 28 600 грн.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги ПрАТ „Сіріус-Буд" є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Отже доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 35, 36, 43, 101 ГПК України.

Оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. ст. 5 Закону України „Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI, то судовий збір за розгляд апеляційної скарги не підлягає стягненню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року по справі № 910/16695/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року по справі № 910/16695/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/16695/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді О.М. Коротун

А.Г. Майданевич