ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016р. Справа№ 914/568/16

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до відповідача : Комунального підприємства «Жовкватеплоенерго», м.Жовква Львівської області

про: стягнення пені, 3% річних, інфляційних нарахувань. Ціна позову: 16 457,24 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

Секретар судового засідання Децик С.Я.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність №14-127 від 13 травня 2014 року);

від відповідача: ОСОБА_2- представник (довіреність№893 від 04.11.2015р.).

Права та обов'язки , передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України, суд роз'яснив представникам сторін. Заяви про відвід судді, клопотання про технічну фіксацію судового процесу від сторін не надходили.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ до відповідача, Комунального підприємства «Жовкватеплоенерго», м.Жовква Львівської області про стягнення пені, 3% річних, інфляційних нарахувань. Ціна позову визначена позивачем в сумі 16 457,24 грн.

Ухвалою суду від 01.03.2016р. за даним позовом порушено провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 30.03.2016р. Вимоги до сторін по підготовці справи до розгляду у судовому засіданні висвітлені в ухвалі.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання 30.03.2016р. забезпечив, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 01.03.2016р. не виконав.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 30.03.2016р. не забезпечив, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (долучено до матеріалів справи). Вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 01.03.2016р. в частині витребовуваних документів не виконав.

За таких обставин суд вбачав за доцільне в межах строків, встановлених ст.69 ГПК України, відкласти розгляд справи.

Ухвалою від 30.03.2016 року розгляд справи відкладався на 20.04.2016 року.

30.03.2016 року ( після судового засідання) до суду поступило клопотання відповідача від 29.03.2016 р. №214 (вх.№13727/16) разом із документами, з підстав наведених у якому КП «Жовкватеплоенерго» просить суд при винесенні рішення зменшити розмір заявленої до стягнення пені до 50%.

18.04.2016 року за вх.№16755/16 в господарському суді зареєстровано поступлення від Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пояснення по справі разом із належним чином завіреними копіями банківських виписок. У зазначеному поясненні позивач висловив свої доводи і міркування щодо клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, просить врахувати їх при розгляді справи та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні 20.04.2016 року оголошувалась перерва до 25.04.2016 року, про що до відома представників сторін було доведено у письмовій формі (під розписку).

В судове засідання представник позивача прибув. Позовні вимоги, з підстав наведених у позовній заяві та наданих суду поясненнях підтримав та просить задоволити у повному обсязі. З підстав, наведених у поданих поясненнях (вх.№16755/16) заперечує проти задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру заявленої до стягнення пені.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання забезпечив. Представник відповідача просить зменшити розмір пені, яка підлягатиме до стягнення до 50%.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін , оцінивши докази в їх сукупності у відповідності до ст.43 ГПК України, суд встановив наступне.

27.12.2013р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та КП «Жовкватеплоенерго» (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №2252/14-БО-21, відповідно до п.1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природній газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов»язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору, газ , що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 1570,0 тис.куб.м.(один мільйон п»ятсот сімдесят тисяч куб.м.), у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.) та в кількості, зазначеній в цьому пункті договору (п.2.1).

У п.3.1 сторонами погоджено, що продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця.

Право власності на газ переходить від продавця до покупця у пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальністю, пов»язану з правом власності на газ.

Згідно п.3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов»язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов»язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженими представниками та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.3.4).

Відповідно до п.5.1 договору ціна (граничний рівень цін) на газ і тарифи на його транспортування установлюється НКРЕ.

Згідно п.5.2 договору, ціна за 1000 куб.м. газу становить 3 459,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою -17%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 295,60 грн., крім того ПДВ-17%- 50,25 грн., всього з ПДВ -345,85 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 3 823,78 грн., крім того ПДВ-17%- 650,04 грн., всього з ПДВ -4473,82 грн.

Відповідно до п.5.5, загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Відповідно до п.6.1. договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу . Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.7.1 договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов»язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Відповідно до п.7.2, у разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п.6.1 умов цього договору він зобов»язується сплачувати продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяв у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п.9.3 договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п»ять) років.

Відповідно до розділу 11, Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

31.01.2014 року сторонами підписано Додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу природного газу №2252/14-БО-21 від 27.12.2013 року, у якій сторони погодили викласти п.1.2 статті 1 «Предмет договору» у наступній редакції :»п.1.2. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (далі- споживачам покупця)», а також викласти з 01 січня 2014 року пункт 5.2 статті 5 «ціна договору» у наступній редакції: «п.5.2. Ціна за 1000 куб.м. газу становить 2 448,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою -20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами -287,00 грн., крім того ПДВ-20%- 57,40 грн., всього з ПДВ -344,40 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 2 783,96 грн., крім того ПДВ-20%- 556,79 грн., всього з ПДВ -3 340,75 грн.». Сторони також погодили викласти банківські реквізити продавця, зазначені в пункті 12 «Адреси та реквізити сторін» Договору у новій редакції. Решта умов цього договору залишається незмінною і обов»язковою для виконання сторонами (п.4 Додаткової угоди №1).

У подальшому, а саме: 30.04.2014р., 23.05.2014р.,10.06.2014 р., 05.09.2014 р., 10.11.2014 р., 15.12.2014р., сторонами було укладено додаткові угоди №№2,3,4,5,6, 7 до договору купівлі-продажу природного газу від 27 грудня 2013 року №2252/14-БО-21 ,якими пункт 5.2 статті 5 «Ціна газу» Договору викладався у відповідній редакції.

Так, зокрема , додаткового угодою №7 від 15.12.2014 року з 01 грудня 2014 року пункт 5.2 статті 5 «Ціна газу» Договору купівлі-продажу природного газу від 27 грудня 2013 року №2252/14-ЮО-21 викладений у наступній редакції: «п.5.2. Ціна за 1000 куб.м. газу становить 5 900,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою -20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами-366,70 грн., крім того ПДВ-20%- 73,34 грн., всього з ПДВ -440,04 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 6 384,70 грн., крім того ПДВ-20%- 1276,94грн., всього з ПДВ -7 661,64 грн.». Решта умов цього договору залишається незмінною і обов»язковою для виконання сторонами ( п.2 Додаткової угоди №7).

На виконання умов договору позивач поставив у 2014 році, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 2 474 211,19 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме : актом від 31.01.2014 р. (поставка у січні 2014р.) на суму 569 163,93 грн.; актом від 28.02.2014 року (поставка у лютому 2014р.) на суму 485 995,91 грн.; актом від 31.03.2014 р. ( поставка у березні 2014 р.) на суму 291 761,23 грн.; актом від 30.04.2014р. ( поставка у квітня 2014 р.) на суму 48 789,65 грн.; актом від 31.10.2014р. ( поставка у жовтні 2014р. ) на суму 128 487,86 грн.; актом від 30.11.2014 р. ( поставка у листопаді 2014 р.) на суму 362 970,09 грн.; актом від 31.12.2014 р. (поставка у грудні 2014 р.) на суму 587 042,52 грн.

Покупець (відповідач у справі) взяті на себе зобов'язання по оплаті поставленого газу виконав у повному обсязі, однак з порушенням встановленого договором строку виконання, а відтак, у відповідності з п.7.2 договору, за порушення строків виконання грошового зобов»язання за договором, позивачем було здійснено нарахування пені, сума якої згідно розрахунку позивача, становить 4 065,00 грн.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 3% річних від несвоєчасно сплаченої суми заборгованості за період прострочення , яка згідно розрахунку позивача складає 883,64 грн., та інфляційні втрати в сумі 11 508,60 грн. (розрахунки додаються до позовної заяви).

Відповідач зауважень щодо проведених позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат не висловив. У поданому клопотанні ( вх. №13727/16 від 30.03.16р.) просить при винесенні рішення зменшити розмір пені , яка підлягатиме до стягнення до 50% .

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (ст.11 ЦК України).

Правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору купівлі-продажу природного газу №2252/14-БО-21 від 27 грудня 2013 року, за змістом якого позивач взяв на себе зобов»язання поставляти природний газ відповідачу, а останній взяв на себе обов»язок прийняти та оплатити отриманий природний газ на умовах та в строки встановлені договором.

Згідно із ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.175 ГК України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до п.6.1 Договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ст.611 ЦК України та ст.230 ГК України у разі порушення зобов»язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частинами першою і третьою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору, він зобов»язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Якщо у договорі виконання грошового зобов»язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року ( частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов»язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов»язання визначено «по 1 серпня 2014 року» або «включно до 1 серпня 2014 року», то останнім днем виконання такого зобов»язання буде 1 серпня 2014 року», - зазначено у п.1.9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» (надалі- Постанова №14).

Таким чином, враховуючи умови в п.6.1 договору, відповідач мав обов»язок провести розрахунок з позивачем за отриманий від позивача природний газ включно по 14 число місяця наступного за місяцем поставки. (наприклад : за отриманий у січні 2014 року природний газ відповідач повинен був провести остаточний розрахунок включно по 14 лютого 2014 року).

Однак, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення , інфляційних нарахувань, 3 % річних та пені ( п.1.9 Постанови №14).

Перевіривши розрахунок пені проведений позивачем, суд встановив, що при розрахунку пені позивач неправомірно включає дні фактичної сплати суми заборгованості у період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Судом здійснено перерахунок пені , виключено з періоду за який проводиться стягнення дні фактичної сплати заборгованості. Відтак, здійснивши перерахунок суми пені, заявленої до стягнення, судом встановлено, що вимога позивача про стягнення пені підлягає до задоволення в розмірі 3 627,98 грн. (за січень 2014р. -1818,80 грн.; за лютий 2014 року 1458,12 грн.; за жовтень 2014 року 351,06 грн.; за листопад 2014 року - 0,00 грн. За березень, квітень та грудень 2014 року позивач пеню не нараховував.).

В задоволенні вимоги про стягнення 437,02 грн. пені (4065,00 грн. 3627,98 грн.) позивачу слід відмовити, оскільки в цій сумі пеня нарахована та заявлена до стягнення безпідставно.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у п.4 (п.п.4.1) Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» ,- сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних позивача, суд встановив, що при розрахунку 3% річних позивач неправомірно включає дні фактичної сплати суми заборгованості у період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних.

Судом здійснено перерахунок 3% річних , виключено з періоду за який проводиться стягнення дні фактичної сплати заборгованості. Згідно проведеного судом розрахунку сума 3% річних складає 819,39 грн. ( за січень 2014р. -425,40 грн.; за лютий 2014 року 356,38 грн.; за жовтень 2014 року 37,61 грн.; за листопад 2014 року 0,00 грн. За березень, квітень, грудень 2014 року позивач 3% річних не нараховував.).

Відповідно до інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням даного місяця ( див. Постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 №52/30).

Суд розглядає справу в межах заявлених вимог.

Інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в заявленій сумі, тобто в сумі 11 508,60 грн.

Отже заявлені позивачем вимоги слід вважати обґрунтованими: по вимозі про стягнення пені в сумі 3 627,98 грн., по вимозі про стягнення 3% річних в сумі 819,39 грн., по вимозі про стягнення інфляційних втрат в сумі 11 508,60 грн. В загальному: в сумі 15 955,97 грн.

З матеріалів справи вбачається, що клопотанням №214 від 29.03.2016р. (вх.№13727/16 від 30.03.16 р.) відповідач просив суд зменшити розмір пені до 50%. Розглянувши зазначене клопотання, заслухавши представників сторін, суд вважає за доцільне задоволити його частково з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

В пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Крім того, у п. 7 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ)" від 29.04.2013р. №01-06/767/2013 зазначено, що положеннями частини першої статті 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Як вбачається з матеріалів справи, КП "Жовкватеплоенерго" є єдиними постачальником тепла в міста Жовква та Дубляни Жовківського району Львівської області та обслуговує населення, бюджетні установи і організації. Відповідач практично позбавлений можливості вільно розпоряджатися коштами, які надходять на рахунки підприємства в якості оплати за надані ним послуги з теплопостачання, оскільки кошти автоматично перераховуються на рахунки гарантованого постачальника (позивача) уповноваженим банком на підставі складених нормативів перерахування коштів та затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (зазначена процедура регулюється Порядком розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, затвердженого постановою КМ України №217 від 18.06.2014 року надалі Порядок). Крім того, має місце несвоєчасне фінансування х боку держави для погашення різниці в тарифі, і саме ці кошти були необхідні відповідачу для проведення вчасного розрахунку з позивачем відповідно до умов договору. КП «Жовкватеплоенерго» за результатами фінансово-господарської діяльності за 2013 рік одержало збитки в сумі 433,1 тис.грн., за 2014 рік 774,1 тис.грн. збитків. Збитковість підприємства пов»язана з тим, що тарифи на послуги з теплопостачання затверджуються Національною комісією що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг на рівні, нижчому від економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво, постанови на покриття різниці між економічно обґрунтованими витратами та встановленими тарифами приймаються несвоєчасно, в результаті утворилась різниця в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась і постачалась населенню, яка виникла в зв»язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, затвердженої Національною комісією що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Так, відповідно до протоколу №09-ТЕ/09 від 29.09.2014р. обсяг заборгованості за 20-13 р. складає 1 667 215,0 грн. та 1 півріччя 2014р. складає 956 743,00 грн. різниці в тарифах на теплову енергію, яка не була вчасно відшкодована КП «Жовкватеплоенерго».

Відповідно до протоколу №7-ТЕ/12 від 26.12.2014р. обсяг заборгованості за 11 місяців 2014 року складає 959 490,00 грн. різниці в тарифах на теплову енергію, яка не була вчасно відшкодована КК «Жовкватеплоенерго».

Відповідно до протоколу №07-ТЕ/06 від 26.06.2015р. обсяг заборгованості за 2014 р. та 4 місяці 2015 р. складає 695 002,00 грн. різниці в тарифах на теплову енергію.

Згідно Довідки за вих.№211 від 29.03.2016р. лише в грудні 2014 року держава виділила кошти якими КП «Жовкватеплоенерго» погасило основний борг за газ та штрафні санкції нараховані ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за невчасний розрахунок за газ, за період 2011-2-14рр. Причому основний борг за 2013 рік не повністю погашено перед Позивачем, у зв»язку із тим, що погашались штрафні і фінансові санкції.

Відповідач просить врахувати важкий фінансовий стан комунального підприємства , взяти до уваги, що прострочка виконання грошових зобов»язань (навіть за наявності вищенаведених обставин) є незначною у часі, та просить при винесенні рішення зменшити розмір пені до 50%.

Поряд з цим, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" , забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як підприємство державного сектору економіки є об»єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Позивач стверджує, що зменшення судом розміру неустойки спричинить позивачу збитки. Через несвоєчасність розрахунків та заборгованість споживачів природного газу Компанія, як гарантований постачальник газу, змушена залучати комерційні кредити за ринковими та відсотковими ставками, що становить 20-24% річних для забезпечення потреб споживачів газу. Бюджетом України та фінансовим планом Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», який затверджений Кабінетом Міністрів України, не передбачені фінансові можливості для кредитування споживачів природного газу . Позивач стверджує, що єдиним джерелом часткової компенсації понесених Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» втрат, завданих несвоєчасними розрахунками за газ, є стягнення з боржників пені у розмірі , передбаченому умовами договорів.

Як вбачається, відповідно до умов у п.1.1 Договору №2252/14-БО-21 купівлі-продажу природного газу від 27 грудня 2013 року , продавець зобов»язувався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України.

Приймаючи рішення про зменшення розміру неустойки (пені) господарський суд приймає до уваги ступінь виконання основного зобов'язання відповідачем, важливість збереження господарської діяльності відповідача, як підприємства, а також обставини наявності заборгованості населення й інших споживачів газу перед відповідачем за спожиті комунальні послуги, несвоєчасне відшкодування різниці у тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась і постачалась населенню. Також, суд враховує й те, що ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є об'єктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Таким чином, майновий стан сторін, стан розрахунків та соціальна значущість підприємств мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки, а відтак є підстави для зменшення розміру пені, яка підлягає до стягнення, на 30%, тобто, до 2 539,58 грн.

Крім того, господарський суд вважає, що таке зменшення, з огляду на нарахування, крім пені, також й інфляційних втрат та трьох процентів річних, а також зважаючи на те, що відповідач повністю розрахувався за поставлений природний газ, і в матеріалах справи, відсутні докази, які б підтверджували наявність у позивача суттєвих збитків, у зв'язку з порушенням відповідачем строків грошового зобов'язання, є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін, а не лише відповідача.

Отже, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв'язку з неналежним виконанням своїх забов"язань, з урахуванням зменшення пені, становить: 2 539,58 грн. - пені, 819,39 грн. - 3% річних та 11 508,60 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ст.4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести і підтвердити належними доказами ті обставини, на яких грунтуються її вимоги чи заперечення на позов.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно до заборгованості в сумі 15 955,97 грн. , яка підлягала б до стягнення . Крім того, суд враховує, що у разі зменшення судом розміру пені судовий збір покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.1, 2, 4-3, 12, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 83, 84,85, 116 ГПК України, суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Жовкватеплоенерго» (80300, Львівська область, Жовківський район, м.Жовква, вул.Лесі Українки,5, ідентифікаційний код 22356022) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720): 2 539,58 грн. пені, 3% річних в сумі 819,39 грн., 11 508,60 грн. інфляційних втрат, та 1 336,02 грн. судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

4. В решті позовних вимог - відмовити.

В засіданні 25.04.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини прийнятого по справі рішення. Повний текст рішення , враховуючи вихідні та святкові дні з 30.04.2015р по 03.05.2016р., підписано 04.05.2016р.

Суддя Кітаєва С.Б.