номер провадження справи 10/24/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2016 Справа № 908/648/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова компанія Елєгін, м. Олександрія, Кіровоградська область

до відповідача: ОСОБА_1 товариства Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов і Компанія, м. Запоріжжя

про стягнення 105208 грн. 65 коп.

суддя: Алейникова Т.Г.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_2, на підставі довіреності № 7 від 19.05.2015 р.;

від відповідача ОСОБА_3, на підставі довіреності № 17 від 01.11.2015 р.

До господарського суду Запорізької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Торгова компанія Елєгін, м. Олександрія, Кіровоградська область із позовною заявою до ОСОБА_1 товариства Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов і Компанія, м. Запоріжжя про стягнення 105 208 грн. 65 коп.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010р., відповідно до протоколу автоматичного розподілу справи між суддями від 10.03.2016 р., справу 908/648/16 передано на розгляд судді Алейниковій Т.Г.

Ухвалою господарського суду від 11.03.2016 р. порушено провадження у справі № 10/24/16, її розгляд призначено на 11.04.2016 р.

Ухвалою суду від 11.04.2016 р. розгляд справи відкладався на 10.05.2016р.

Представник позивача у судовому засіданні 10.05.2016 р. підтримав вимоги викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Надав клопотання про призначення економічної експертизи у справі про стягнення пені.

Суд розглянувши клопотання представника відповідача, відмовив у його задоволенні.

У відповідності до ст. 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

За клопотанням представників сторін, справа була розглянута без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши докази надані сторонами, суд

ВСТАНОВИВ:

09.09.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Торгова компанія ЕлєгінТОВ (позивач, постачальник) та ОСОБА_1 товариством Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов і Компанія (відповідач, покупець) укладено договір поставки № ТК 0909131 (Договір поставки).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник, взяв на себе зобов'язання поставляти, а покупець приймати і оплачувати вартість мідного та латунного прокату.

Згідно п. 3.3. договору строк поставки товару становить 25 (двадцять п'ять) календарних днів з моменту здійснення покупцем попередньої оплати товару у розмірі 20% від вартості партії товару, що поставляється.

Оплата покупцем товару здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у цьому договорі (п. 5.1. договору).

Відповідно до п. 5.2. договору оплата товару здійснюється покупцем на поточний рахунок постачальника шляхом:

- попередня оплата товару в розмірі 20% від вартості поставляється партії товару на підставі наданого постачальником покупцеві рахунку - фактури. В даному рахунку постачальник вказує повну вартість партії товару, що пропонується до постачання;

- другі 80% за фактом готовності до відвантаження партії товару.

На виконання умов договору постачальник поставив покупцю у період з 12.09.2013 р. по 13.05.2015 р. мідний та латунний прокат на загальну суму 2 019 848,66 грн. Факт поставки товару - підтверджується видатковими накладними та довіреностями, які додаються до позову. Покупець отримав поставлений товар в повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідач, в порушення взятих на себе за договором зобовязань, у встановлений договором строк оплату за поставлений товар не здійснював і систематично порушував взяте на себе дане зобов'язання та постійно допускав прострочення оплати за поставлений товар.

В звязку з тим, що відповідач несвоєчасно оплатив вартість поставленого товару позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 59 534,35 грн., 3% річних в сумі 4 893,23 грн. та інфляційні втрати в сумі 40 781,07 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлена претензія вих. № 113 від 30.09.2015 р., про сплату на протязі 30 днів, з дня отримання даної претензії, нарахованої пені, 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат по договору поставки. Вказана претензія була отримана відповідачем 15.10.2015 р., про що свідчить рекомендоване повідомлення Укрпошти про вручення поштового відправлення, але залишена без відповіді.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст. 692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Вимоги щодо стягнення пені позивач обґрунтовує п. 7.2 договору, який передбачає, що у разі порушення строку оплати за товар більш ніж на 5 календарних днів, покупець сплачує пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, діючої у відповідному періоді.

Судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобовязання по сплаті за поставлений товар у період вересень 2013 р. вересень 2015 року.

За розрахунком позивача, розмір пені за прострочення виконання зобовязання складає 59 534, 35 грн.

Перевіривши розрахунок суми заявленої до стягнення пені, суд вважає його невірним, у звязку з допущеними помилками.

Пунктом 3 ст. 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, при цьому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Виходячи з обєктивної оцінки обставин справи, приймаючи до уваги фінансові труднощі, розміру штрафних санкцій (пені) наслідкам порушення господарського зобовязання, суд вважає за можливе скористатись наданим ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального Кодексу України правом та зменшивши розмір пені до 6 000,00 грн. та задовольнити дану суму.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено заявлений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, та встановлено, що вимоги позивача про стягнення 3% річних за період з 13.09.2013 р. по 30.09.2015 р. у розмірі 4 893,23 грн. та вимоги про стягнення інфляційних втрат за період з вересня 2013 р. по вересень 2015 р. у розмірі 40 781,07 грн. є законними, обґрунтованими, та підлягають задоволенню.

Суд вважає за необхідне скористатися наданим п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України правом та зменшити розмір пені. При цьому суд наголошує, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, та річні проценти не є штрафними санкціями та не можуть бути зменшені судом в порядку ст. 83 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно підпункту 3.17.4 підпункту 3.17 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається повністю на відповідача, внаслідок неправильних дій якого виник спір у суді.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82, 84, ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова компанія Елєгін, м. Олександрія, Кіровоградська область до відповідача ОСОБА_1 товариства Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов і Компанія, м. Запоріжжя.

Стягнути з ОСОБА_1 товариства Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов і Компанія (69069, м. Запоріжжя, Дніпропетровське шосе, буд. 13; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова компанія Елєгін (28000, АДРЕСА_1; ) пеню у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 4 893 (чотири тисячі вісімсот дев'яносто три) грн. 23 коп., інфляційні втрати у розмірі 40 781 (сорок тисяч сімсот вісімдесят одна) грн. 07 коп. та 1578 (одна тисяча пятсот сімдесят вісім) грн. 13 коп. судового збору.

Видати відповідний наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя Т.Г. Алейникова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України 13.05.2016 р.