ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2016 р.Справа № 922/1020/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія", м. Київ
до Державного підприємства «Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України», с. Кутузівка, Харківський р.-н, Харківська обл. третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Національна академія аграрних наук України, м. Київ
про стягнення 971919,50 грн.
за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність - № 29 від 23.09.2015 р.);

відповідача не зявився;

третьої особи не зявився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Торгова Аграрна Компанія, м. Київ (далі за текстом позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного підприємства Дослідне господарство Кутузівка Інституту сільського господарства Північного Сходу НААНУ, с. Куту зівка, Харківський р.-н, Харківська обл. (далі за текстом - відповідач) заборгованість за укладеним між сторонами договором поставки № ППММ-12/04/12-01 від 12.04.2012 р. у розмірі 5978286,79 грн., з яких:

3521946,57 грн. основної заборгованості;

297693,72 грн. 3% річних;

2158646,50 грн. інфляційних.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.03.2016 р. зазначений позов прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 19.04.2016 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.04.2016 р. розгляд справи відкладено на 04.05.2016 р. в звязку з неявкою на судове засідання представника третьої особи, та необхідністю надання учасниками судового процесу витребуваних судом документів.

Позивач надав суду письмові пояснення у справі (вх. № 14600 від 04.05.2016 р.), в яких, зокрема повідомив про порядок нарахування ним до стягнення інфляційних та річних за прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань

Відповідач та третя особа відзиву на позов не надали.

На судове засідання 04.05.2016 р. прибув представники позивача, який підтримує позицію, викладену в позовній заяві, просить її задовольнити.

Відповідач та третя особа на судове засідання своїх представників не направили, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

На електронну адресу суду від імені відповідача надійшла копія клопотання (вх. № 14606 від 04.05.2016 р.), в якому він просить відкласти розгляд справи на інший день в звязку з неможливістю прибуття на судове засідання уповноваженого представника відповідача.

Однак, як свідчить копія даного клопотання, воно від імені відповідача підписано особою (ОСОБА_2), яка не надала суду доказів наявності в неї відповідних повноважень на представництво інтересів відповідача, а суду при цьому, не надано оригінал такого клопотання в паперовій формі. За таких обставин, суд позбавлений можливості вчинити щодо вказаного клопотання відповідні процесуальні дії.

Крім того, суд також враховує, що в процесі розгляду даної справи відповідачу було надано достатньо часу для реалізації власних процесуальних прав, в т.ч. щодо надання відзиву на позов, документів в обґрунтування своїх доводів, та направлення в судове засідання свого уповноваженого представника.

Суд зазначає, що за змістом ст. 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Таким чином, вимоги даної статті для відповідача також є обовязковими.

Останній, як юридична особа, в разі неможливості прибуття в судове засідання одного представника, має можливість направити на судове засідання іншого представника, та створити інші умови для усунення тяганини в розгляді справи, сприяючи при цьому суду у всебічному, повному та об'єктивному дослідження всіх обставин справи, та виявляючи повагу до прав і охоронюваних законом інтересів позивача у даній справі.

Оскільки неявка на судове засідання представників відповідача та третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останніх, за наявними в матеріалах справи документами та матеріалами, як це передбачено ст. 75 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 12.04.2012 р. між сторонами у справі укладено договір поставки № ППММ-12/04/12-01 (далі договір; а.с. 17-21), відповідно до умов якого позивач, як постачальник, зобовязався протягом 2012 року передати у власність продукти нафтоперероблення рідкі (бензин А-92, бензин А-76, дизельне паливо (л), дизельне мастило М10Г2К) (далі - «Товар»), а відповідач, як покупець, зобов'язується прийняти та оплатити Товар відповідно до умов даного договору.

Відповідно до п. 1.2. договору, кількість, ціна та номенклатура Товару, що підлягає поставці за умовами цього Договору визначається у Специфікації, підписаній уповноваженими представниками Сторін, що є Додатком № 1 та невідємною частиною цього Договору.

За змістом п. 3.1. договору, його ціна становить 3960671,04 грн. (в т.ч. 660111,84 грн. ПДВ).

Згідно з п. 4.1. Договору, оплата товару, що поставляється за даним Договором, проводиться в національній валюті України в наступному порядку, а саме:

4.1.1. поетапної оплати Покупцем поставленого Товару, шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку Покупця на поточний рахунок Постачальника у строк до 90 (девяносто) календарних днів з дати поставки Товару.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що зобовязання постачальника по поставці товару за даним договором вважаються виконаними з моменту отримання товару покупцем. Сторони домовились, що моментом отримання товару покупцем є дата отримання товару. Сторони домовились, що датою отримання товару є дата видаткової накладної на товар.

Матеріали справи також свідчать про те, що сторонами укладено Додаток № 1 (Специфікацію) до Договору від 12.04.2012 року (а. с. 22), у якій була визначена кількість, ціна та номенклатура Товару.

Відповідно до умов Договору та Додатку № 1 (Специфікації) до Договору позивач передав у власність відповідача товар на загальну суму 3 533 502,57 грн. з ПДВ, за наступними видатковими накладними (а.с. 29-43):

Видатковою накладною № 675 від 12.04.2012 року на суму 369 834,64 гривень;

Видатковою накладною № 898 від 12.04.2012 року на суму 166 543,26 гривень;

Видатковою накладною № 899 від 17.04.2012 року на суму 312 637,67 гривень;

Видатковою накладною № 746 від 23.04.2012 року на суму 321 514,98 гривень;

Видатковою накладною № 747 від 26.04.2012 року на суму 439 661,76 гривень;

Видатковою накладною № 1042 від 11.05.2012 року на суму 171 631,68 гривень;

Видатковою накладною № 1043 від 25.05.2012 року на суму 530 428,80 гривень;

Видатковою накладною № 1234 від 22.06.2012 року на суму 403 075,20 гривень;

Видатковою накладною № 1293 від 19.07.2012 року на суму 399 664,50 гривень;

Видатковою накладною № 1432 від 17.08.2012 року на суму 239 690,88 гривень;

Видатковою накладною № 1799 від 15.09.2012 року на суму 178 819,20 гривень;

Дані накладні містять реквізити постачальника та отримувача, посилання на підставу передання товару (договір № ППММ-12/04/12-01 від 12.04.2012 р.), ціну товару, підписи уповноважених представників, які засвідчили факт передачі товару, та скріплені печатками підприємств постачальника та отримувача.

З боку відповідача даний товар отримували уповноважені представники, які діяли на підставі довіреностей: № 281 від 12.04.2012 року; № 280 від 10.04.2012 року; № 324 від 11.05.2012 року; № 395 від 22.06.2012 року; № 442 від 19.07.2012 року; № 594 від 15.09.2012 року.

Однак, в порушення умов договору, відповідач заборгованості за отриманий від позивача за договором товар в повному обсязі не оплатив.

Заборгованість по оплаті отриманого товару в рамках Договору визнана відповідачем в акті звірки взаємних розрахунків станом на 01.03.2015 року, підписаному уповноваженими представниками сторін, та скріпленому відповідними печатками підприємств позивача та відповідача (а. с. 46-49).

Матеріали справи також свідчать про те, що 10.06.2015 року між сторонами укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с. 50-51), відповідно до якої сума заборгованості по Договору поставки № ППММ-12/04/12-01 від 12.04.2012 року була зменшена на 11 556,00 грн.

Станом на момент розгляду даної справи, заборгованість відповідача перед позивачем за договором поставки № ППММ-12/04/12-01 від 12.04.2012 року складає 3 521 946,57 грн.

Відповідач визнав наявність заборгованості на вказану суму в рамках договору у наданому позивачу гарантійному листі від 22.06.2015 року вих. № 240, в якому гарантував її оплату до кінця 2017 року.

Однак, позивач, з посилання на порушення відповідачем умов договору, просить суд стягнути її в межах даної справи.

Крім того, в звязку з простроченням відповідачем своїх зобовязань за договором, позивачем на підставі відповідних вимог чинного законодавства нараховано до стягнення з відповідача 297693,72 грн. 3% річних та 2158646,50 грн. інфляційних.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1-2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Згідно з ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідач не надав суду доказів виконання умов договору поставки № ППММ-12/04/12-01 від 12.04.2012 року щодо сплати заборгованості за поставлений товар, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 521 946,57 грн. боргу за зазначеним вище договором.

При цьому, суд критично ставиться до доводів представника відповідача, висловлених в судовому засіданні 19.04.2016 р. щодо того, що поставка товару за накладними відбувалася не в рамках договору поставки № ППММ-12/04/12-01 від 12.04.2012 року, оскільки зазначене підтверджується фактом наявності посилань в зазначених накладних, як на підставу здійснення поставки, на зазначений вище договір.

Дані накладні є первинними документами в розумінні відповідних положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містять підписи уповноважених представників сторін, в т.ч. відповідача як отримувача товару, а відповідачем жодними доказами не доведено факт наявності помилки при складанні відповідних документів.

Таким чином, позивачем в розумінні ст. 32-34 ГПК України, належними та допустимими доказами доведено факт здійснення поставок товару в рамках договору поставки № ППММ-12/04/12-01 від 12.04.2012 року.

До того ж, матеріалами справи підтверджено, що відповідач після здійснення поставок тричі визнавав факт наявності заборгованості за договором поставки № ППММ-12/04/12-01 від 12.04.2012 року, зокрема при укладанні угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 10.06.2015 р., при складанні акту звірки взаємних розрахунків станом на 01.03.2015 року, та в надісланому позивачу гарантійному листі від 22.06.2015 року вих. № 240.

Також безпідставними є посилання представника відповідача в судовому засіданні 19.04.2016 р. на нібито поставку позивачем за спірними накладними не того асортименту товару, який передбачено договором поставки № ППММ-12/04/12-01 від 12.04.2012 року, оскільки відповідний товар у відповідному асортименті відповідач отримав без будь-яких заперечень, в подальшому не звертався до позивача з приводу поставки товару не того асортименту, взагалі не вживав будь-яких передбачених законом заходів з приводу порушення позивачем умов договору поставки, та до моменту звернення позивача до суду з позовом по даній справі визнавав наявність боргу за цим договором.

До того, ж умовами договору поставки № ППММ-12/04/12-01 від 12.04.2012 року (п.п. 5.4-5.5.) передбачено, що приймання відповідачем товару за кількістю проводиться в порядку, визначеному Інструкцією «Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях Украни», та за якістю в порядку, визначеному Інструкцією «З контролю якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України».

Однак, відповідач при прийнятті товару в порядку, визначеному даними інструкціями не заявляв про поставку не того асортименту товару, не складав відповідних актів, тобто визнав факт належного виконання позивачем умов договору щодо поставки товару в належній кількості, асортименті та якості.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Зазначене спростовує посилання представника відповідача в судовому засіданні 19.04.2016 р. на порушення позивачем при нарахуванні інфляційних та річних умов договору поставки № ППММ-12/04/12-01 від 12.04.2012 року, який нібито забороняє здійснювати таке нарахування у випадку прострочення відповідачем своїх зобовязань за договором.

Як вже було зазначено вище, в звязку з простроченням відповідачем виконання своїх зобовязань з оплати поставленого товару, позивачем нараховано до стягнення з відповідача інфляційні та річні на підставі ст. 625 ЦК України.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок інфляційних та річних (а.с. 15-16), суд приходить до висновку, що при його виготовленні останнім допущено певні арифметичні помилки та неточності.

Здійснивши розрахунок інфляційних та річних з урахуванням зазначених положень закону та відповідних рекомендацій Верховного суду України та Вищого господарського суду України висловлених в постанові Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», та врахувавши відповідні положення ГПК України, які забороняють суду виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання сторони, суд приходить до висновку про повне задоволення позову в частині стягнення 297693,72 грн. 3% річних за період прострочення з 29.03.2013 р. по 29.03.2016 р. та 2158646,50 грн. інфляційних за період прострочення з квітня 2013 р. по лютий 2016 р.

З урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 89674,32 грн.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України» (адреса: 62405, Харківська область, Харківський район, сел. Куту зівка, вул. Шкільна, буд. 6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія" (адреса: 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 12 ) 3 521 946,57 грн. основної заборгованості; 297 693,72 грн. 3% річних; 2 158 646,50 грн. інфляційних, 89 674,32 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_3