РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2016Справа №910/172/16

За позовом Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомрайс"

про стягнення грошових коштів та зобов'язання вчинити дії

Суддя Цюкало Ю.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: Шуман С.І. - за довіреністю від 14.07.2015 року;

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 16 березня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

У січні 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомрайс" (відповідач) про зобов'язання виконати обов'язок з повернення майна, а саме: шафи холодильної Капри 1,2 м в кількості 43 шт., посудомийної машини купольного типу в кількості 9 шт., пральної машини промислового типу в кількості 34 шт., загальною вартістю 920 632,00 грн. відповідно до Договору відповідального зберігання від 14 листопада 2013 року № 8-2013 з належним оформленням відповідно до умов Договору та чинного законодавства актів приймання-передачі майна, стягнення 168 475,66 грн. пені та 64 444,24 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням умов Договору відповідального зберігання № 8-2013 від 14.11.2013 року.

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у якому за викладених підстав проти позову заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2016 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/172/16. Розгляд справи призначено на 08.02.2016 року.

У судове засідання, призначене на 20.01.2016 року, представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав усні пояснення, відповів на запитання суду та подав клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2016 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів. Відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 16.03.2016 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

14.11.2013 року між Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (управління освіти) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інкомрайс" (зберігач) укладено Договір відповідального зберігання № 8-2013 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого управління освіти передає, а зберігач прийняв на відповідальне зберігання товар, у кількості, асортименті, на термін зберігання та інших обов'язкових умов договору, що визначаються договором, специфікацією та Актом приймання-передачі, що є невід'ємними частинами договору. Зберігач зобов'язується повернути товар управлінню освіти у схоронності.

Згідно з п. 2.3. Договору товар вважається повернутим зі зберігання з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі товару управлінню освіти.

Зберігач зобов'язаний повернути весь товар або його частину на вимогу управління освіти, навіть якщо строк дії договору або строку зберігання не закінчився. У випадку пред'явлення управлінням освіти вимоги про повернення товару до закінчення строку дії договору або строку зберігання. Зберігач зобов'язаний повернути товар протягом семи календарних днів після пред'явлення такої вимоги (п. 2.4. Договору).

Відповідно до п. 4.3. Договору моментом пред'явлення вимоги про повернення товару та/або претензії (вимоги про сплату грошових коштів) вважається дата їх відправлення управлінням освіти (дата календарного штемпеля відділення зв'язку).

За актом приймання-передачі товару від 14.11.2013 року згідно зі Специфікацією від 14.11.2013 року до Договору, позивач передав, а відповідач отримав на відповідальне зберігання наступний товар: шафа холодильна Капри 1,2 м (43 шт.), посудомийна машина купольного типу (9 шт.), пральна машина промислового типу (34 шт.), загальною вартістю 920 632,00 грн.

Листами № 1-45/1534 від 31.07.2014 року та № 1-45/314 від 13.02.2014 року позивач просив відповідача повернути товар, в т.ч., переданий за Договором відповідального зберігання № 8-2013 від 14.11.2013 року (копії описів вкладення та фіскальних чеків долучено до матеріалів справи).

Позивач стверджує, що відповідачем всупереч умов Договору відповідального зберігання № 8-2013 від 14.11.2013 року не повернуто переданий товар, у зв'язку із чим просить виконати обов'язок з повернення майна, а саме: шафи холодильної Капри 1,2 м в кількості 43 шт., посудомийної машини купольного типу в кількості 9 шт., пральної машини промислового типу в кількості 34 шт., загальною вартістю 920 632,00 грн. відповідно до Договору відповідального зберігання від 14 листопада 2013 року № 8-2013 з належним оформленням відповідно до умов Договору та чинного законодавства актів приймання-передачі майна, стягнення 168 475,66 грн. пені та 64 444,24 грн. штрафу.

Відповідач у відзиві вказав, що в силу положень ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України право щодо стягнення з відповідача штрафу та пені відсутнє.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Статтею 174 Господарського кодексу передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом. Якщо майново-господарське зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами, зобов'язаною та управненою сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно зі ст. 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Як встановлено судом, 14.11.2013 року між сторонами укладено Договір відповідального зберігання № 8-2013, відповідно до п. 1.1. якого управління освіти передає, а зберігач прийняв на відповідальне зберігання товар, у кількості, асортименті, на термін зберігання та інших обов'язкових умов договору, що визначаються договором, специфікацією та Актом приймання-передачі, що є невід'ємними частинами договору. Зберігач зобов'язується повернути товар управлінню освіти у схоронності.

Відповідно до акту приймання-передачі товару від 14.11.2013 року позивачем передано відповідачу на відповідальне зберігання наступний товар: шафа холодильна Капри 1,2 м (43 шт.), посудомийна машина купольного типу (9 шт.), пральна машина промислового типу (34 шт.), загальною вартістю 920 632,00 грн.

Листами № 1-45/1534 від 31.07.2014 року та № 1-45/314 від 13.02.2014 року позивач просив відповідача повернути товар, в т.ч., переданий за Договором відповідального зберігання № 8-2013 від 14.11.2013 року (копії описів вкладення та фіскальних чеків долучено до матеріалів справи).

Однак, всупереч вимог п. 2.4. Договору відповідач товар позивачу не повернув, зворотного суду не довів.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей (ч.ч. 1, 2 ст. 949 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 953 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Враховуючи викладене, з урахуванням умов Договору, суд дійшов висновку, що у відповідача виникло зобов'язання з повернення наступного майна: шафи холодильної Капри 1,2 м в кількості 43 шт., посудомийної машини купольного типу в кількості 9 шт., пральної машини промислового типу в кількості 34 шт., загальною вартістю 920 632,00 грн., що зумовлює задоволення відповідної позовної вимоги.

Щодо позовних вимог про стягнення 168 475,66 грн. пені та 64 444,24 грн. штрафу, суд повідомляє наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості (ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Відповідно до п. 1.7. Положення про управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 9 від 04.01.2011 року позивач утримується за рахунок коштів бюджету міста Києва.

Враховуючи викладене, з урахуванням того, що передбачених ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України умов стягнення штрафних санкцій судом не встановлено, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 168 475,66 грн. пені та 64 444,24 грн. штрафу є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНКОМРАЙС" (02192, м. Київ, вулиця Миропільська, будинок 19, ідентифікаційний код 38648705) виконати обов'язок з повернення майна, а саме: шафа холодильна Капри 1,2 м в кількості 43 шт., посудомийна машина купольного типу в кількості 9 шт., пральна машини промислового типу в кількості 34 шт., всього загальною вартістю 920 632,00 грн. на користь Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (02105, м. Київ, проспект Миру, будинок 6-А, ідентифікаційний код 37397216) відповідно до Договору відповідального зберігання від 14 листопада 2013 року № 8-2013 з належним оформленням відповідно до умов Договору та чинного законодавства актів приймання-передачі майна. Видати наказ.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНКОМРАЙС" (02192, м. Київ, вулиця Миропільська, будинок 19, ідентифікаційний код 38648705) на користь Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (02105, м. Київ, проспект Миру, будинок 6-А, ідентифікаційний код 37397216), грошові кошти: 13 809,48 грн. (тринадцять тисяч вісімсот дев'ять гривень 48 копійок) судового збору. Видати наказ.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 910/172/16.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 21.03.2016 року.

Суддя Ю.В. Цюкало