ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016р. Справа№ 910/545/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., при секретарі судових засідань ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЛЕДШОУ, м.Київ

до відповідача ОСОБА_2 підприємства Мірт, м.Львів

про 1. Визнання недійсними договору про надання послуг від 04.05.2012р.

2. Визнання недійсним акту наданих послуг від 05.05.2012р.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_3 представник (довіреність б/н від 29.02.2016р.);

від відповідача ОСОБА_4 представник (довіреність б/н від 21.04.2015р.).

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, за клопотанням позивача від 11.04.2016р. проводилась технічна фіксація судових засідань 11.04.2016р. та 25.04.2016р.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Ухвалою Господарського суду м.Києва від 16.01.2016р. справу №910/545/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЛЕДШОУ до відповідача ОСОБА_2 підприємства Мірт про визнання недійсними договору про надання послуг від 04.05.2012р. та акту наданих послуг від 05.05.2012р. передано за підсудністю до Господарського суду Львівської області.

Ухвалою суду від 09.02.2016р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 29.02.2016р.

З підстав, наведених в ухвалі суду від 29.02.2016р. розгляд справи відкладався на 21.03.2016р.

Ухвалою суду від 21.03.2016р. розгляд справи відкладено на 11.04.2016р., з підстав наведених в даній ухвалі.

Ухвалою суду від 11.04.2015р. за клопотанням позивача продовжено строк вирішення спору до 26.04.2016р. та відкладено розгляд справи на 25.04.2016р.

Представник позивача супровідним листом від 24.04.2016р. (вх.№17914/16 від 25.04.2016р.) через канцелярію суду долучив до матеріалів справи не засвідчені належним чином розпорядження Київської міської державної адміністрації від 05.04.2012р. №547 "Про відзначення Дня матері та Дня захисту дітей та план проведення 05.05.2012р. загальноміських заходів, присвячених Дню матері та Дню захисту дітей.

Представник позивача в судовому засідання вимоги викладені в позовній заяві підтримав, зазначив, що про факт існування договору про надання послуг від 04.05.2012р. та акту наданих послуг від 05.05.2012р. позивач дізнався лише після порушення господарським судом м.Києва провадження у справі №910/26137/14 за позовом ПП Мірт до ТзОВ ЛЕДШОУ про стягнення 57 477,99 грн. за договором про надання послуг від 04.05.2012р. та актом наданих послуг від 05.05.2012р.

Позивач заперечує факт підписання ним договору про надання послуг від 04.05.2012р. та акту наданих послуг від 05.05.2012р. та зазначає що вказані документи є сфальсифіковані, що і було встановлено в рамках судового розгляду справи №910/26137/14. Відповідно до висновків експертів №6833/15-32/6834/15-33 від 13.08.2015р., що надійшли з Київського НДІСЕ до справи №910/26137/14 за позовом ПП Мірт до ТзОВ ЛЕДШОУ про стягнення 57 477,99 грн. за договором про надання послуг від 04.05.2012р.та актом наданих послуг від 05.05.2012р., за результатами проведення судового почеркознавчого дослідження встановлено, що підписи від імені ОСОБА_5 у рядку директор графи ОРЕНДАР на другому аркуші договору про надання послуг б/н від 04.05.2012р.; у рядку директор графи ОРЕНДАР у додатку №1 до договору про надання послуг б/н від 04.05.2012р. специфікація та вартість наданих послуг; у рядку директор графи ОРЕНДАР в акті наданих послуг від 05.05.2012р. згідно з договором б/н від 04.05.2012р. виконані не ОСОБА_5, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_5

Про неправомірні дії відповідача позивач повідомив органи Міністерства внутрішніх справ України, куди звернувся із заявою про вчинення злочину за ознаками статті 358 КК України, в результаті чого 27.01.2015р. слідчим Кравченко С.В. відкрито кримінальне провадження №000950 за ч.1 ст. 358 КК України по підробці договорів та актів наданих послуг представниками ПП Мірт.

Враховуючи вказане, позивач просить визнати недійсними договір про надання послуг від 04.05.2012р. та акт наданих послуг від 05.05.2012р.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги ТзОВ ЛЕДШОУ заперечив, подав відзив на позов (вх. №8398/16 від 29.02.2016р.), де зазначає що провадження у справі щодо позовної вимоги позивача про визнання недійсним акту наданих послуг підлягає припиненню на підставі п.1 ст.80 ГПК України, оскільки такий акт не має характеру акта в розумінні ст.12 ГПК України і зазначений спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідач звертає увагу на те, що як вбачається із висновку експертів за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів від 13.08.2015р. №6833/15-32/6834/15-33, які проведені в межах розгляди справи №910/26137/14 відтиски печатки позивача були нанесені зверху попередньо видрукуваного тексту. Позивач до правоохоронних органів із заявою про втрату печатки не звертався, як і не надав доказів порушення кримінальної справи про незаконне використання печатки підприємства. Відповідно скріплення оспорюваного правочину та акту печаткою ТзОВ ЛЕДШОУ свідчить про визнання останнім такого договору. Також доказом наступного схвалення оспорюваного правочину є відображення сторонами спірних господарських операцій у податковому обліку відповідача ще у травні 2012р.

Крім того, у відзиві відповідач просив застосувати також і строк позовної давності до позовних вимог ТзОВ ЛЕДШОУ, оскільки позивачу стало відомо про укладання оспорюваного ним договору ще у 2012р., а позовну заяву до суду подано у січні 2016р., тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази та заслухавши пояснення представників сторін суд, встановив:

04.05.2012р. між ТзОВ "ЛЕДШОУ" (замовник) та ПП "Мірт" (виконавець) було укладено договір про надання послуг, згідно якого замовник замовляє, а виконавець надає послуги по забезпеченню роботи обладнання та демонтажу обладнання (додаток 1), що є власністю замовника, під час проведення фестивалю з ОСОБА_6 за підтримки фонду ОСОБА_7 "Світ талантів світ нації" в м.Києві Майдан Незалежності.

Згідно п.2.1.1. договору виконавець зобов"язаний якісно та в строки, обумовлені сторонами надавати замовнику послуги передбачені цим договором.

Відповідно до п.2.2.1 замовник зобов"язаний в порядку та на умовах, визначених договором сплатити на користь виконавця вартість наданих послуг.

Згідно п.3.3. договору вартість послуг по цьому договору становить 48000,00 грн., в т.ч. ПДВ (20%) - 8000,00 грн.

Відповідно до п.3.4. договору розрахунок між сторонами проводиться шляхом перерахування на розрахунковий рахунок виконавця 100% загальної суми цього договору зазначеної в п.3.3.

Факт надання послуг замовником, передбачених цим договором, підтверджується актом наданих послуг, який підписується умовноваженими представниками кожної із сторін не пізніше п"яти днів після надання послуг (п.3.5. договору).

Згідно п.3.6. договору замовник зобов"язаний перерахувати на розрахунковий рахунок виконавця 100% загальної суми цього договору, зазначеної у п.3.3. після підписання сторонами акту наданих послуг, але не пізніше останнього банківського дня, місяця в якому була надана послуга.

Позивач, зазначає, що внаслідок порушення Господарським судом м.Києва провадження у справі №910/26137/14 за позовною заявою ПП "Мірт" до ТзОВ "ЛЕДШОУ" про стягнення 57 477,99 грн. за договором про надання послуг від 04.05.2012р. на виконання якого підписано акт наданих послуг від 05.05.2012р., йому стало відомо про існування вказаного договору та акту наданих послуг.

Позивач заперечує факт підписання ним договору про надання послуг від 04.05.2012р. та акту наданих послуг від 05.05.2012р. посилаючись на те, що вказані документи є сфальсифіковані, що і було встановлено в рамках судового розгляду справи №910/26137/14. Відповідно до висновків експертів №6833/15-32/6834/15-33 від 13.08.2015р., що надійшли з Київського НДІСЕ до справи №910/26137/14 за позовом ПП Мірт до ТзОВ ЛЕДШОУ про стягнення 57 477,99 грн. за договором про надання послуг від 04.05.2012р. та актом наданих послуг від 05.05.2012р., за результатами проведення судового почеркознавчого дослідження встановлено, що підписи від імені ОСОБА_5 у рядку директор графи ОРЕНДАР на другому аркуші договору про надання послуг б/н від 04.05.2012р.; у рядку директор графи ОРЕНДАР у додатку №1 до договору про надання послуг б/н від 04.05.2012р. специфікація та вартість наданих послуг; у рядку директор графи ОРЕНДАР в акті наданих послуг від 05.05.2012р. згідно з договором б/н від 04.05.2012р. виконані не ОСОБА_5, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_5

Дійсність договору про надання послуг від 04.05.2012р. та акту наданих послуг від 05.05.2012р. ОСОБА_8 заперечує. У письмових поясненнях до позову п.Якусевич І.Г. зазначає, що взагалі ніколи власноручно не підписував оспорюваний ним договір та акт з відповідачем та не надавав довіренстей для їх підписання. Про неправомірні дії відповідача позивач повідомив органи Міністерства внутрішніх справ України, куди звернувся з заявою про вчинення злочину за ознаками статті 358 КК України в результаті чого 27.01.2015р. слідчим Кравченко С.В. відкрито кримінальне провадження №000950 за ч.1 ст. 358 КК України по підробці договорів та актів наданих послуг представниками ПП Мірт.

Враховуючи вказане, позивач посилаючись на положення ст.ст.203, 207,208,215 ЦК України просить визнати недійсними договір про надання послуг від 04.05.2012р. та акт наданих послуг від 05.05.2012р.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного:

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до п.1.ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зміст договору як підстави виникнення цивільно-правового зобовязання визначається тими правами та обовязками, які взяли на себе учасники договору відповідно до умов договору і які у ньому закріплені.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як передбачено ст.19 ГК України суб'єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству.

В силу положень ч.ч. 1,3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Абзацом 2 частини 2 ст. 207 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до проведеної судової експертизи, що була призначена та проведена Господарським судом м.Києва в межах справи №910/26137/14 за позовом ПП «Мірт» до ТзОВ «ЛЕДШОУ» про стягнення заборгованості по спірному договору, судовими експертами Київського НДІСЕ №6833/15-32/6834/15-33 від 13.08.2015р., внаслідок проведеного почеркознавчого дослідження встановлено, що підписи від імені ОСОБА_5 у рядку директор графи ОРЕНДАР на другому аркуші договору про надання послуг б/н від 04.05.2012р.; у рядку директор графи ОРЕНДАР у додатку №1 до договору про надання послуг б/н від 04.05.2012р. специфікація та вартість наданих послуг; у рядку директор графи ОРЕНДАР в акті наданих послуг від 05.05.2012р. згідно з договором б/н від 04.05.2012р. виконані не ОСОБА_5, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_5

Як вбачається із вищевказаного висновку експертизи в оспорюваному позивачем договорі та акті наданих послуг спочатку був виготовлений друкований текст, а відтиски печатки ТзОВ "ЛЕДШОУ" нанесені поверх друкованого тексту.

Згідно ч.4 ст.61 ГК України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Отже, зважаючи положення вищевказаної норми, однією із ознак підприємства станом на момент виникнення спірних правовідносин була наявність печатки із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Згідно ч.1 ст.181 ГК України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

У зв'язку з цим слід взяти до уваги, що відповідно до п.64 постанови Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998р. "Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію" (далі по тексту Інструкція), яка є обовязковою для усіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, порядок обліку, зберігання і використання печаток, штампів і бланків суворої звітності визначається відповідними відомчими інструкціями. Контроль за їх виготовленням, зберіганням та використанням покладається на канцелярії організацій та осіб, відповідальних за діловодство.

Згідно п.65 зазначеної Інструкції, особи, які персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій.

Виходячи з вищезазначеного, особи які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки.

Згідно п.73 вказаної Інструкції Перевірка наявності печаток, штампів і бланків здійснюється щорічно комісією, призначеною наказом керівника організації. Про перевірки наявності печаток, штампів і бланків робляться відмітки у журналах обліку за формами 11 і 12 після останнього запису. У разі порушення правил обліку, зберігання і використання печаток, штампів і бланків комісія проводить службове розслідування, результати якого оформляються актом довільної форми та доводяться до відома керівника організації.У разі втрати печаток і штампів керівники організацій зобов'язані негайно повідомити про це органи МВС та вжити заходів для їх розшуку.

Слід зазначити, що позивач не заперечує проти автентичності відтиску печатки проставленого на договорі та акті наданих послуг, ним заперечується підпис керівника на вказаних документах.

Матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату зазначеної печатки, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі ТзОВ "ЛЕДШОУ".

Відповідно до ст. 2 ГК України, учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження та основі відносин власності.

Згідно ч.1 ст.79 ГК України господарськими товариствами визнаються підприємства або інші суб'єкти господарювання, створені юридичними особами та/або громадянами шляхом об'єднання їх майна і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку. У випадках, передбачених цим Кодексом, господарське товариство може діяти у складі одного учасника.

Згідно зі ст. 62 ГК України, підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органами місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Таким чином, відтиск печатки товариства, наявний зокрема на первинних документах, є свідченням його участі, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції (у даному випадку укладенні договору та, як наслідок, підписання акту надання послуг).

Враховуючи вищевказане суд приходить до висновку, що оспорюваний договір підписаний неуповноваженою позивачем особою.

Згідно ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Як роз"яснено Вищим господарським судом України у п.п. 3.4 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. із змінами і доповненнями Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними), наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, 14 телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Судом встановлено, що відповідач щодо спірної господарської операції склав на ім'я позивача податкову накладну № 54 від 05.05.2012 р., яку було в тому числі відображено під п.4 розділу «ОСОБА_4 податкові накладні» в Реєстрі виданих та отриманих податкових накладних за травень 2012 року.

Позивач відобразив спірну господарську операцію в податковому обліку, що підтверджується надісланими до суду Державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві інформацією з ІС Податковий Блок щодо відображення податкової накладної №54 від 05.05.2012 на загальну суму 48800,00 грн. Вказане свідчить про схвалення ТзОВ ЛЕДШОУ оспорюваного правочину.

Необхідно зазначити, що керівником та головним бухгалтером ТзОВ ЛЕДШОУ у податкові декларації з ПДВ, зазначено ОСОБА_5 Відтак, твердження позивача про те, що п.Якусевич І.Г, як керівник підприємства не знав про укладення спірного договору, а податкова декларація подана до податкового органу без його відома бухгалтером товариства, не відповідає дійсності.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Таким чином, на суму нарахованого податку на додану вартість відповідач надав позивачу відповідну податкову накладну (№54 від 05.05.2012р. на суму 48 000,00 грн.), у зв'язку з чим у позивача виникло право на формування податкового кредиту, а у відповідача виникло зобов'язання по податку на додану вартість.

Позивачем було включено до складу податкового кредиту - суму податку на додану вартість за спірною операцією на підставі вказаної податкової накладної.

З вказаних дій сторін щодо відображення у податковій звітності даних про спірну господарську операцію, вбачається як підтвердження позивачем надання відповідачем спірних послуг, так і схвалення прийняття їх відповідною особою, яка підписала акт наданих послуг від імені позивача.

При цьому, та обставина, що в січні 2015 р. позивачем було складено розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість (Д1), яким, зокрема, виключено податковий кредит за спірною господарською операцією, не може свідчити про невизнання ним оспорюваного правочину, оскільки таке коригування здійснено через тривалий проміжок часу, та після звернення відповідача з позовом до господарського суду м.Києва про стягнення заборгованості на підставі оспорюваного договору та акту.

З вищенаведеного випливає, що позивач, всупереч положенням ст.33 ГПК України, не довів належними та допустимими доказами підстави для задоволення позову про визнання недійсним спірного договору. Відтак, позов про визнання недійсним договору про надання послуг від 04.05.2012р. до задоволення не підлягає.

Слід зазначити, що рішенням Господарського суду м.Києва від 07.10.2015р. у справі №910/26137/14 задоволено позовні вимоги ПП "Мірт" та стягнуто з ТзОВ «Ледшоу» на користь ПП «Мірт» 48 000,00 грн. основного боргу, 3 341,59 грн. 3 % річних, 6 136,40 грн., інфляційних втрат та 1 827,00 грн. судового збору по спірному договору. У вказаному рішенні суд надавав оцінку договору та акту виконаних робіт враховуючи заперечення ТзОВ "ЛЕДШОУ" щодо підробки цих документів, однак вказане рішення не набрало законної сили, у зв"язку з його оскарженням до апеляційної інстанції.

Спір про визнання недійсним акту наданих послуг не підлягає до задоволення з тих підстав, що акт наданих послуг за своєю правовою природою не є правочином, він є первинним бухгалтерським документом, який підтверджує факт здійснення господарської операції, а чинне законодавство не передбачає можливість визнання такого акту недійсним. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про неправильне обрання позивачем способу захисту порушеного права в цій частині позовних вимог. Відтак, позовна вимога про визнання недійсним акту наданих послуг до задоволення не підлягає.

Долучене позивачем супровідним листом від 24.04.2016р. (вх.№17914/16 від 25.04.2016р.) не засвідчене належним чином розпорядження Київської міської державної адміністрації від 05.04.2012р. №547 "Про відзначення Дня матері та Дня захисту дітей та план проведення 05.05.2012р. загальноміських заходів, присвячених Дню матері та Дню захисту дітей, не може бути прийняте судом як належний доказ, з огляду на положення ст.36 ГПК України та не доводить підставності позовних вимог.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.

Як роз"яснено Вищим господарським судом України у п.п.2.2 п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України " Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи, що судом встановлено відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та відсутність порушення прав та законних інтересів позивача, у зв»язку з чим у задоволенні позову слід відмовити за необгрунтованістю, відтак позовна давність в даному випадку не застосовується.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Позовна заява надійшла до Господарського суду Львівської області із Господарського суду м.Києва з долученими до неї платіжними дорученнями №31 від 13.01.2016р. про сплату судового збору в сумі 1378,00 грн. та №32 від 14.01.2016р. про доплату судового збору в сумі 160,00 грн.

Однак, як вбачається із підстави платежу у платіжному дорученні №31 від 13.01.2016р. на суму 1378,00 грн. судовий збір сплачений за оскарження ухвали до Київського апеляційного господарського суду.

Клопотанням від 09.03.2016р. (вх.№9225/16 від 09.03.2015р.) позивач долучив до матеріалів справи оригінал належного платіжного доручення №16 від 10.12.2015р. про сплату судового збору в сумі 1218,00 грн. у підставі платежу якого було вказано, що він сплачений за подання ТзОВ «ЛЕДШОУ» судового збору до Господарського суду м.Києва.

Вказану обставину представник позивача пояснив помилковим долученням до матеріалів справи платіжного доручення №31 від 13.01.2016р. на суму 1 378,00 грн.

Однак, слід звернути увагу на той факт, що позивачем пред"явлено дві позовні вимоги немайнового характеру (визнання недійсним договору та визнання недійсним акту наданих послуг).

Якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог (абзац 2 ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір»).

Однак, при поданні позову позивач не дотримався вимог положень абзацу 2 ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» щодо оплати судового збору за кожну позовну вимогу, у зв»язку з чим суд неодноразово ухвалами витребовував докази сплати судового збору. Однак, позивач вимог ухвал суду не виконав.

Як роз"яснено Вищим господарським судом України у п.п.2.23 п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу УІ Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013р. №7 із змінами та доповненнями, якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника, скаржника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності відкласти розгляд справи або оголосити перерву в засіданні (стаття 77 ГПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК.

Судовий збір відповідно до положень ст.49 ГПК України слід покласти на позивача.

Враховуючи, що позивач при поданні позову не сплатив судовий збір в сумі 1378,00 грн. за одну із позовних вимог, відтак вказана сума судового збору підлягає стягненню з нього в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 49, 82-85, 87 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ЛЕДШОУ (02232, м.Київ, вул.Закревсього, 85, оф.72; ) в дохід Державного бюджету України судовий збір в сумі 1378,00 грн.

3. Наказ видати після набрання судовим рішення в законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 29.04.2016р.

Суддя Сухович Ю.О.