ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2016 р. Справа № 921/1191/15-г/7

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Гнатюк Г.М.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (надалі ПАТ "Укртрансгаз"), за вих. 3 3172/6 від 04.03.2016р. (вх. № ЛАГС 01-05/1299/15 від 17.03.2016р.)

на рішення господарського суду Тернопільської області від 22.02.2016р.

у справі № 921/1191/15-г/7

за позовом: ПАТ "Укртрансгаз", м. Київ

до відповідача: публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" (надалі ПАТ "Тернопільміськгаз"), м. Тернопіль

про стягнення 1 263 376,13 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 1080 від 28.12.2015р.)

від відповідача: не з'явився

Представнику позивача розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації від учасників судового процесу не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 22.02.2016р. у справі №921/1191/15-г/7 (суддя М.С. Стадник) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" на користь ПАТ "Укртрансгаз" 630 736,98 грн. основного боргу, 16 289,30 грн. 3% річних, 145 126,00 грн. втрат від інфляційних процесів, 149 618,91 грн. пені та 16 371,77 грн. судового збору. В стягненні 149 618,91 грн. пені та 171 986,05 грн. штрафу відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що сума боргу підтверджується матеріалами справи, в свою чергу відповідачем належним чином не спростована. Враховуючи факт прострочки оплати заборгованості, суд на підставі ст.625 ЦК України та п.7.3 договору стягнув з відповідача на користь позивача 16 289,30 грн. 3% річних, 145 126,00 грн. втрат від інфляційних процесів та 149 618,91 грн. пені, при цьому скориставшись правом на зменшення розміру пені до 50%. Відмовляючи в стягненні 7% штрафу, нарахованого на підставі ст. 231 ГК України, суд зазначив, що дана норма Закону не застосовується до грошового зобовязання.

Не погоджуючись з даним рішенням, ПАТ "Укртрансгаз" подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати в частині відмови у задоволенні стягнення 149 618,91 грн. пені та 171 986,05 грн. штрафу, в цій частині прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що систематичне невиконання відповідачем своїх зобовязань спричинило зайві витрати на закупівлю достатньої кількості газу для виробничо-технологічних витрат на забезпечення транспортування природного газу замовнику шляхом залучення кредитних ресурсів від комерційних банків та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у звязку з чим, його кредиторська заборгованість на сьогоднішній день становить 14 967 940,00 тис. грн. Тому, вважає розмір заявленої до стягнення пені співрозмірною, виходячи із загальної заборгованості та часу прострочення. Щодо стягнення штрафу, то скаржник вважає, що суд безпідставно відмовив у стягненні штрафу, оскільки статтею 231 ГК України передбачено стягнення 7% штрафу, як додаткової санкції за порушення строків виконання зобов'язання.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 17.03.2016р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_3, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 21.03.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 14.04.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 14.04.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 05.05.2016р.

Позивач в судовому засіданні 05.00.2016р. доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, жодного разу в судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

28.09.2011р. між ДК "Укртансгаз" НАК "Нафтогаз України" (газотранспортне підприємство) та ПАТ "Тернопільміськгаз" (замовник) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П38 (а.с. 12-18).

Додатковою угодою №3 від 17.01.2013р. до договору внесено зміни щодо його умов та замінено газотранспортне підприємство правонаступником - ПАТ "Укртрансгаз" (а.с. 21-27).

Згідно з п.п.1.1,1.2 додаткової угоди №3 газотранспортне підприємство зобов»язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій, а замовник зобовязується сплатити за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі річного планового обсягу -18700.000 тис.куб.м, у строки та порядку передбаченими п.1.2 умов додаткової угоди №3. Газ замовника, транспортування якого здійснюється за договором, призначений для задоволення потреб промислових споживачів та інших субєктів господарювання, у тому числі релігійних організацій виключно в межах обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності.

Пунктами п.3.1,3.4 вказаної угоди передбачено оформлення актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами та є підставою для проведення розрахунків.

У відповідності до пунктів 5.3.2.-5.3.3 договору замовник зобов'язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати за послуги згідно з умовами цього договору та оформляти надані послуги з транспортування газу актами наданих послуг.

Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (п.5.4 додаткової угоди №3);

Згідно з п.5.5 додаткової угоди №3 оплата послуг за транспортування природного газу здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газопостачального підприємства на умовах 100% попередньої оплати за 10 днів до початку місяця, у якому буде здійснюватись транспортування газу, при цьому замовник самостійно визначає розмір платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць, зазначаючи у платіжному дорученні підставу (договір, звітний місяць, рік за який здійснюється оплата, у разі не зазначення яких платіж зараховується в порядку черговості прострочених платежів. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до п.11.1 додаткової угоди №3 договір набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.10.2011р. Договір діє в частині транспортування газу до 31.12.2013р., а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги до повного виконання замовником своїх зобовязань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо не менш ніж за місяць до закінчення дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Газотранспортне підприємство на виконання умов договору за період з січня по червень 2015 року надав замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу в кількості 7 687.855 тис.куб.м на загальну суму 2 516 275,14 грн. (в т.ч. ПДВ), що підтверджується актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами: № 01-15-/П38 від 31.01.2015р. (537 715,58 грн.), № 02-15-/П38 від 28.02.2015р. (429 616,98 грн.), № 03-15-/П38 від 31.03.2015р. (256 306,25 грн.), №04-15-/П38 від 30.04.2015р. (466 608,18 грн.), №05-15-/П38 від 31.05.2015р. (416 254,79грн.) та №06-15-/П38 від 30.06.2015р. (409 773,36 грн.), які підписані представниками сторін без заперечень, підписи яких скріплені печатками сторін договору (а.с. 29-34).

Проте, замовник свої зобовязання щодо оплати вартості наданих послуг виконав неналежним чином, розрахувався частково на загальну суму 1 885 538,16 грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с. 72-171). В звязку з чим, в останнього виник борг перед газотранспортним підприємством в сумі 630 736,98 грн.

ПАТ "Укртрансгаз" звернулось до суду із позовом до ПАТ "Тернопільміськгаз" про стягнення 1 263 376,13 грн., із яких: 630 736,98 грн. основний борг, 16 289,30 грн.-3% річних, 145 126,00 грн. інфляційні збитки, 299 237,81 грн. пеня та 171 986,05 грн. 7% штрафу.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Статтею 900 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 1, ч.7 ст. 193 ГК України).

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт надання позивачем в період з січня-червень 2015р. послуг з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 2 516 275,14 грн. підтверджується матеріалами справи та не заперечується і самим відповідачем.

З врахуванням часткової оплати боргу на суму 1 885 538,16 грн., у відповідача залишився непогашеним борг в сумі 630 736,98 грн., що також підтверджується двостороннім актом звірки розрахунків станом на 31.12.2015р. (а.с. 187).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивач про стягнення 630 736,98 грн. основного боргу за надані послуги є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачені ст.625 ЦК України, втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі, за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знецінення грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, тому дані платежі не є відповідальністю за порушення грошового зобов'язання і не відносяться до санкцій.

Згідно поданого розрахунку, позивач нарахував відповідачу 3% річних за період з січня по червень 2015р. в розмірі 16 289,30 грн. та 145 126,00 грн. інфляційних втрат (а.с. 39-40, 43).

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення 16 289,30 грн. 3% річних та 145 126,00 грн. втрат від інфляційних процесів є обґрунтовані та підставно задоволенні судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 цього ж кодексу штрафними санкціями визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання чи неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

За змістом п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У п.7.3 додаткової угоди № 3 сторони передбачили, що у разі порушення замовником строків оплати передбачених розділом 5 додаткової угоди №3, ним сплачується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Згідно з ст.ст.1, 2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, при цьому розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України,що діяла у період ,за який сплачується пеня.

Як вбачається з розрахунку пені, позивачем нарахована за період з січня по червень 2015р. пеня в розмірі 299 237,81 грн. (а.с. 41-42).

В суді першої інстанції, відповідачем подано клопотання про зменшення розміру пені (відзив на позовну заяву а.с. 201-203). В обґрунтування зменшення санкцій просить врахувати, що ПАТ "Тернопільміськгаз" з 01.07.2015р. не здійснює діяльність з постачання природного газу, що складало 68,8%, з врахуванням вартості природного газу, дохідної частини підприємства за результатами 2014р. року; єдиною статтею доходу станом на час розгляду справи є розподіл (транспортування) природного газу, що не дозволяє в повній мірі забезпечити належний рівень обслуговування газопроводів та газоспоживного обладнання з метою забезпечення безперебійного газопостачання; непокритий збиток підприємства на кінець 2015 року складає 73 814 000,00 грн.; позивачем не надано доказів понесення збитків в результаті несвоєчасного виконання договірних зобовязань з боку відповідача; не зважаючи на важке фінансове становище відповідачем погашення 90% наявної перед позивачем заборгованості.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Отже, зменшення розміру неустойки - це право суду, і суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача, однак, в останньому випадку відповідач, що звертається з клопотанням, повинен довести наявність підстав для зменшення неустойки. Дана процесуальна норма може застосовуватись судом виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч.3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України (такої правової позиції дотримуються Вищий господарський суд в п.3.17.4 постанови Пленуму ВГС України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" та Верховний суд України " Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)).

За приписами п.1 ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. В даному випадку береться до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зазначена норма ГК кореспондується з ч.3 ст.551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Позивач стверджує, що в звязку з несвоєчасною оплатою відповідачем послуг, ним були понесені значні збитки, оскільки систематичне невиконання відповідачем своїх зобовязань спричинило зайві витрати на закупівлю достатньої кількості газу для виробничо-технологічних витрат на забезпечення транспортування природного газу замовнику шляхом залучення кредитних ресурсів від комерційних банків та сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Як зазначалося вище, спірна заборгованість виникла за період з січня-червень 2015р., оплата відповідачем наданих послуг здійснювалася протягом 2015р. з порушенням строків оплати послуг по транспортуванню газу. Проте, колегія суддів вважає, що строк прострочення виконання зобов'язань є незначним та не могло потягнути за собою спричинення зазначених позивачем збитків, а розміри заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум пені є значними.

Крім того, надана позивачем службова записка про залучені кредитні кошти та про наявність дебіторської та кредиторської заборгованості ПАТ "Укртрансгаз" не є доказом спричинення збитків відповідачем у певному розмірі, а лише свідчить про результати господарської діяльності товариства за певні періоди, що не дає можливості встановити суду взагалі спричинення збитків.

Тоді як, відповідно до фінансово-господарських документів ПАТ Тернопільміськгаз за період 2014р. - 2015 р. працює із збитками, значних коштів потребує технічне обслуговування газових мереж, в тому числі виконання робіт по ремонту об'єктів системи газопостачання та газифікації на території м. Тернополя та Тернопільського району, яку здійснює ПАТ "Тернопільміськгаз", а тому стягнення надмірних сум санкцій приведе до погіршення фінансового становища товариства та неможливості виконувати покладені на нього функції згідно законодавства, які контролюються державою, що не узгоджується з нормами Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" від 23.06.2005p., метою якого є сприяння поліпшенню фінансового становища підприємств паливно-енергетичного комплексу, запобіганню їх банкрутству та підвищення рівня інвестиційної привабливості.

Також відповідачем доведено, що ним проведено 90% оплати наданих послуг, а терміни прострочення не є значними; що ним вживалися заходи до належного та своєчасного виконання грошових зобовязань, та що на порушення строків розрахунків вплинуло зменшення доходів товариства повязане із анулюванням ліцензії на постачання природного газу відповідно до норм Закону України "Про ринок природного газу".

Крім того, суд звертає увагу, що умовами п.4.5 договору та п.п.5.5 додаткової угоди №3 сторони передбачили попередню 100% оплату послуг, а тому, надаючи послуги без оплати, позивач свідомо ніс ризик щодо їх оплати.

Враховуючи, що відповідачем значна частина основного боргу протягом 2015р. погашена, суд першої інстанції на підставі п. 3 ст. 83 ГПК України зменшив розмір пеню на 50% відсотків та задовольнив її в розмірі 149 618,91 грн.

При цьому колегія суддів зазначає, що в даному випадку судом дотримано балансу інтересів сторін та правомірно зменшено розмір пені на 50 %, враховуючи також інтереси позивача, тобто, йдеться лише про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню, та враховано, що боржник не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобовязань.

До того ж, як необхідність використання права на зменшення неустойки, так і розмір, до якого вона підлягає зменшенню закон (ст. 83 ГПК України, ст. 233 ГК України) це питання відносить на розсуд суду. Відтак, даний висновок місцевого господарського суду щодо зменшення розміру неустойки є обґрунтованим та правомірним.

Згідно поданого розрахунку позивач нарахував відповідачу 7% штрафу в розмірі 171 986,05 грн. від заборгованості за транспортування природного газу на підставі абз.3 ч.2 ст.231 ГК України (а.с. 44).

Відповідно до абз.3ч.2 ст. 232 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, зокрема, за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що нарахування штрафних санкцій у вигляді 7% штрафу в розмірі 171 986,05 грн. на підставі абз.3 ч.2 ст.231 ГК України є неправомірним, з огляду на наступне.

Штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій (підпункт 2.2 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Тобто, даною нормою Закону встановлений розмір відповідальності не за порушення строків виконання грошового зобов'язання, а за порушення строків виконання зобов'язань з поставки товарів, виконання робіт та надання послуг, від вартості яких і розраховується розмір пені та штрафу, а не від суми простроченого платежу за транспортування природного газу.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України від 04.02.2014р.у справі № 903/610/13, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, згідно ст. 11128 ГПК України, має враховуватися судами при застосуванні таких норм права.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Укртрансгаз» про відсутність правових підстав для зменшення розміру пені та штрафу, належного до стягнення з відповідача за порушення ним грошового зобов'язання, не знайшли свого підтвердження при перегляді справи судом апеляційної інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанцій на підставі встановлених фактичних обставин, з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін та правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини. Відтак, позовні вимоги в частині стягнення 630 736,98 грн. основного боргу, 16 289,30 грн. 3% річних, 145 126,00 грн. втрат від інфляційних процесів та 149 618,91 грн. пені є обґрунтовані та такими, що підлягають до задоволення. В решті вимог про стягнення 149 618,91 пені та 171 986,05 грн. 7% штрафу правомірно відмовлено місцевим господарським судом.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Тернопільської області від 22.02.2016р. у справі № 921/1191/15-г/7 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Тернопільської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Гнатюк Г.М.

ОСОБА_1