РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2016Справа № 910/5869/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомКомунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"
доКомунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва"
простягнення 1 430 грн 75 коп.
Представники:
від позивача: Мазурок Я.В. - представник за довіреністю
від відповідача: Клинківська М.В. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

10.12.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" з вимогами до Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" про стягнення 1 430 грн 75 коп. заборгованості за договором підряду № 11/10 від 20.10.2014, в тому числі: 939 грн 05 коп. основної заборгованості, 453 грн 98 коп. інфляційних втрат та 37 грн 72 коп. 3 % річних.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору підряду № 11/10 від 20.10.2014 не виконав зобов'язання з оплати виконаних робіт, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 939 грн 05 коп., а також у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором позивачем нараховано 453 грн 98 коп. інфляційних втрат та 37 грн 72 коп. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2016 порушено провадження у справі № 910/5869/16, розгляд справи призначений на 12.05.2016.

14.04.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про доручення документів до матеріалів справи.

12.05.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про доручення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 12.05.2016 з'явились представники сторін та надали пояснення по суті справи. Представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги з урахування заяви про зменшення позовних вимог та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення, відповідно до яких не заперечує проти заявлених позовних вимог

У судовому засіданні 12.05.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

20.10.2014 між Комунальним підприємством "Керуюча дирекція" Дніпровського району м. Києва (замовник за договором) та Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" (підрядник за договором) укладено договір підряду № 11/10, відповідно до умов якого підрядник зобов'язується на власний ризик, своїми силами, засобами та матеріальними ресурсами виконати роботи з поточного ремонту каналізаційної мережі по прочищенню внутрішньобудинкової каналізаційної мережі на території житлового будинку за адресою: вул. Тичини, 12в в межах господарського відання КП «Керуюча дирекція» Дніпровського р-ну м. Києва і здати закінчені роботи в порядку і строк встановлений цим Договором, а Замовник зобов'язується прийняти закінчені роботи і оплатити їх

Відповідно до пункту 10.1. договору договір набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє до 31.12.2014 та в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором

Згідно з розділом 2 договору сума робіт, визначається на основі кошторисної документації і становить 939 грн. 05 коп. (дев'ятсот тридцять дев'ять гривень 05 коп.), в т.ч. ПДВ - 156 грн 51 коп. Взаєморозрахунки проводяться на підставі виконаних обсягів робіт та їхньої вартості, визначеної в Договорі.

У відповідності до пункту 3.2 договору підставою для здійснення розрахунків є підписані сторонами акти приймання виконаних робіт та документи про якість матеріалів.

Розрахунок за фактично виконані роботи проводиться протягом 15-ти календарних днів з дати підписання акта приймання виконаних робіт (пункт 3.3. договору).

Пунктом 6.1 договору визначено, що прийняття замовником закінчених робіт від підрядника здійснюється шляхом підписання акта приймання виконаних робіт.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до норм статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, на виконання умов договору підряду № 11/10 від 20.10.2014 позивачем було виконано роботи, що підтверджується підписаним та скріпленим печатками сторін актом приймання виконаних будівельних робіт за листопад № 168 від 04.11.2014, належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з оплати виконаних робіт, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем за виконанні роботи у розмірі 939 грн 06 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів оплати наданих послуг у розмірі 939 грн 06 коп.

24.06.2015 та 30.11.2015 позивач направив на адресу відповідача вимоги № 155/1/03-3408 та я4 155/1/03-7765 про погашення заборгованості за договором підряду № 11/10 від 20.10.2014. Проте зазначені вимоги залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати виконаних робіт за договором підряду № 11/10 від 20.10.2014, вимоги позивача про стягнення з відповідача 939 грн 06 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь інфляційних втрат у розмірі 453 грн 98 коп. та 3 % річних у розмірі 37 грн 72 коп., нарахованих за період прострочення з 20.11.2014.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов'язання за договором підряду № 11/10 від 20.10.2014, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 453 грн 98 коп. та 3 % річних у розмірі 37 грн 72 коп., нарахованих за період з 20.11.2014 по 22.03.2016, підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" (02002, м. Київ, вул. Челябінська, буд. 9-Г, ідентифікаційний код 38133008) на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 51-А, ідентифікаційний код 03366500) основний борг у розмірі 939 (дев'ятсот тридцять дев'ять) грн 05 коп., інфляційні втрати у розмірі 453 (чотириста п'ятдесят три) грн 98 коп., 3% річних у розмірі 37 (тридцять сім) грн 72 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 16.05.2016

Суддя Н.Б. Плотницька