27.04.2016Справа №910/3858/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Благодія"
про стягнення 412 566,91 грн.
Суддя Лиськов М.О.
Представники сторін:
від позивача: Хорошева К.М. (дов. від 22.12.2015)
від відповідача Линевич І.Л. (дов. від 04.04.2016)
В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
04.03.3016 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява № 62-ЮД 2 від 01.03.2016 Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Благодія" (надалі - відповідач) про стягнення 412 566,91 грн.
Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Благодія" про стягнення заборгованості за Договором купівлі - продажу № 921 від 09.11.2011 (надалі - Договір), укладеним між Відповідачем та Приватним акціонерним товариством "Альба Україна" (надалі - Первісний кредитор,Позичальник), право грошової вимоги за яким було набуте Позивачем відповідно до Договору застави майнових прав № РL-03/408/12 від 05 червня 2014 року (надалі - Договір застави), укладеного між ПАТ "Універсал Банк" та ПрАТ "Альба Україна".
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/3858/16, розгляд справи призначено на 23.03.2016.
В судове засідання, призначене на 23.03.2016, представник позивача з'явився, надав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.
В судове засідання, призначене на 23.03.2016, представник відповідача не з'явився, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений.
23.03.2016 ухвалою суду розгляд справи відкладено на 06.04.2016.
В судове засідання, призначене на 06.04.2016, представник позивача з'явився.
В судове засідання, призначене на 06.04.2016, представник відповідача не з'явився, однак через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.
06.04.2016 ухвалою суду розгляд справи відкладено на 27.04.2016.
В судове засідання, призначене на 27.04.2016, з'явились представники сторін.
Представник відповідача заявив клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 911/1253/16.
Розглянувши подане клопотання суд відзначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.
Як роз'яснено пунктом 3.16. Постанови пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Проте судом не встановлено неможливості самостійно встановити обставини, що входять до предмету доказування у даній справі, а тому відсутні підстави для зупинення провадження у справі до вирішення справи №911/1253/16, відтак, - суд визнає подане клопотання не обґрунтованим та відмовляє у його задоволенні.
Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.
Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -
23 березня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Універсал Банк" (позивач у справі, банк за договором) та Приватним акціонерним товариством "Альба Україна" (позичальник за договором, ) укладено кредитний договір № 408/12, відповідно до умов п.1.1 якого банк в порядку та на умовах, передбачених цим договором, надав позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у формі кредитної лінії в сумі ліміту кредитної лінії розміром 2 000 000,00 євро, які видаються траншами, а також сплачувати проценти за користування кредитними коштами у розмірі 28 % річних за кредитом в гривні, 15% за кредитом в доларах США, 15 % за кредитом в Євро, терміном дії ліміту кредитної лінії до 22 березня 2013 р..
Згідно п.10.7 Кредитного договору № 408/12 строк його дії встановлюється з дати укладення і до повної сплати (погашення) всіх зобов'язань позичальника перед банком за цим договором, в т.ч. до повного повернення (погашення) суми кредиту, сплати процентів, винагороди та неустойки/штрафних санкцій/пені (у разі її нарахування).
Як свідчать матеріали справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, на виконання умов Кредитного договору позивачем належним чином та в повному обсязі виконано взяті на себе договірні зобов'язання, надавши відповідачу кредит в межах кредитної лінії два транші на загальну суму 10 690 000 грн. При цьому в зв'язку з невиконанням відповідачем умов Кредитного договору та приписів чинного законодавства в частині своєчасного повернення кредитних коштів станом на 28.02.2016 р. загальний розмір заборгованості позичальника перед кредитором становив 6 724 431,52 грн..
За приписами ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави)).
Відповідно до ст. 49 Закону України "Про заставу" заставодавець може укласти договір застави як належних йому на момент укладення договору прав вимоги по зобов'язаннях, в яких він є кредитором, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. У договорі застави прав повинна бути вказана особа, яка є боржником по відношенню до заставодавця. Заставодавець зобов'язаний повідомити свого боржника про здійснену заставу прав.
З метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором між Позивачем та Позичальником було укладено Договір застави, відповідно до п. 1.2. якого, Позичальник передав в заставу Позивачу свої майнові права (право грошової вимоги) як кредитора в зобов'язанні за Договором купівлі - продажу № 921 від 09.11.2011, укладеного між Позичальником (ПрАТ «Альба Україна») та Відповідачем (у даній справі) -ТОВ «Благодія».
Відповідно до от. 1 Закону України «Про заставу», застава це - спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 4 Закону «Про заставу» визначає, що предметом застави можуть бути майно та майнові права.
Стаття 20 Закону «Про заставу» встановлює, що Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Відповідно п.п. 3.1.1. п. 3.1. Договору застави, Заставодавець зобов'язаний протягом трьох календарних днів з дня укладання цього договору письмово повідомити Боржника про заставу майнових прав, що складають Предмет застави за цим Договором та надати Заставодержателю протягом цього ж строку документи що підтверджують таке повідомлення Боржника.
Відповідно п.п. 3.1.14. п. 3.1. Договору застави Заставодавець зобов'язаний протягом трьох календарних днів з моменту відступлення/переводу Предмета застави Застоводержателю передати йому всю документацію, що стосується предмету Застави.
Пункт 4.3. Договору застави встановлює, зо звернення стягнення на предмет застави здійснюється шляхом відступлення Заставодержателю майнових прав, що складають предмет застави.
Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 року №1255-IV (далі - Закон «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень») встановлено, що коли предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, то позасудовим способом звернення стягнення на такий предмет забезпечувального обтяження є відступлення обтяжувану права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги.
Статтею 32 Закону Закон «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено спеціальний порядок звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, коли таким предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги. Так, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувану відповідного права.
Таким чином, враховуючи наявність невиконаних кредитних зобов'язань ПрАТ «Альба Україна» перед Позивачем, Позивач (відповідно до норм чинного законодавства) зареєстрував в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна початок звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, яким виступало право грошової вимоги до Відповідача за Договором, та у результаті звернення стягнення, набув право грошової вимоги (тобто став Кредитором Відповідача за Договором).
Листом від 13.06.2014 року за № 2463 ПрАТ «Альба України» повідомлено ТОВ «Благодія» про укладення та дію договору застави майнових прав № PL-03/408/12 від 05.06.2014, відповідно до якого ПрАТ «Альба Україна» передала в забезпечення власних зобов'язань по кредитному договору № 408/12 від 23.03.2012 та договору про встановлення ліміту гарантійних операцій № 407/12 від 23.03.2012 заставодержателю належні йому майнові права вимоги отримання грошових коштів за договором купівлі-продажу № 921 від 09.11.2011, та просила Відповідача в строк двох робочих днів з дня отримання цього листа перерахувати належні Третій особі по договору купівлі-продажу кошти в сумі 412 566,91 грн. що є предметом застави, безпосередньо на користь ПАТ «Універсал Банк» в рахунок погашення заборгованості ПрАТ «Альба України» по кредитних договорах. Додатково повідомлено, що починаючи з дати отримання цього листа, платежі виконані на користь ПрАТ «Альба України», за реквізитами, відмінними від зазначених вище, або будь-які зустрічні вимоги не будуть зараховані в оплату контракту та підлягатимуть оплаті на користь ПАТ «Універсал Банк».
Листом від 18.08.2014 за № 2859 ПрАТ «Альба Україна» було направлене повідомлення про заміну кредитора за договором, яким підтверджене, що Новий кредитор набув право грошової вимоги (на отримання платежів) за Контрактом та став кредитором ТОВ «Благодія» за грошовим зобов'язання перед Новим кредитором у сумі 412 566,91 грн.
05.09.2014 Позивач звернувся з вимогою, в якій вимагає негайно сплатити суму заборгованості за зазначеними у цій вимозі реквізитами позивача.
Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Стаття 509 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) встановлює, що зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Частина 3 ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
За приписами ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частина 1 ст.628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Так, відповідно до умов Договору (за яким до Позивача перейшли права кредитора) передбачено, що Первісний кредитор поставляє вироби медичного призначення (далі за текстом - Товар), а Відповідач/Боржник зобов'язується приймати Товар та сплачувати за нього грошові кошти Первісному кредитору.
Відповідно до пункту 5.1. Договору купівлі-продажу, Боржник проводить оплату Товару у формі безготівкового розрахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Первісного кредитора.
Відповідно до пункту 6.1 Договору купівлі-продажу, товар вважається переданим Продавцем і прийняти й Покупцем по кількості та асортименту в момент підписання Сторонами видаткової накладної на товарну партію.
Відповідно до пункту 7.2. Договору купівлі-продажу у випадку порушення Боржником п.5.2. він виплачує Первісному кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день розрахунку за кожний день заборгованості.
Первісний кредитор відповідно до умов Договору, виконував свої обв'язки та поставляв Товар Відповідачу, що підтверджується видатковими накладними про отримання Відповідачем Товару. Проте, Відповідач не здійснив розрахунок за Товар по кількості та асортименту, зазначеному у підписаних ним видаткових накладних на товарну партію.
Так, станом на 28.02.2016 загальна заборгованість Відповідача за Договором купівлі - продажу становить 412 566, 91 грн., що підтверджується видатковими накладними.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору ЦК України та, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Продавець проводить оплату товару у формі безготівкового розрахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача (п. 5.1 Договору).
Згідно п. 5.2 Договору оплата кожної партії проводиться в повному обсязі на умовах, що вказуються у видатковій накладній на поставку товарної партії. Зокрема, видаткові накладні містять визначений продавцем строк оплати поставленого за кожною видатковою накладною товару.
Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.
Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.
Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.
За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору купівлі-продажу №та Договору застави майнових прав або їх окремих положень суду не надано.
В свою чергу, відповідачем не надано суду контррозрахунку заявлених до стягнення позовних вимог або доказів наявності заперечень щодо здійсненого позивачем розрахунку.
Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст рішення складено 29.04.2016.

Суддя М.О. Лиськов