ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.04.2016р. Справа №905/1028/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, ,

до відповідача, Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь Донецької області, ,

про стягнення 6794694,71 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: ОСОБА_1 за довіреністю, -

Згідно приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 12.04.2016р. по 25.04.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №б/н від 24.02.2016р. до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 6794694,71грн., у тому числі: пені у розмірі 3218137,54 грн., втрат від інфляційних процесів у розмірі 3362566,71грн. та трьох відсотків річних у розмірі 213990,46 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1028/16 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 02.03.2016р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/1028/16.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору на купівлю-продаж природного газу №13-360-ВТВ від 04.01.2013р. із відповідачем, неналежне виконання останнім своїх зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу протягом січня, жовтня-грудня 2013р., березня, вересня-грудня 2014р., лютого, травня-червня, жовтня 2015р., внаслідок чого виникли підстави для нарахування 3% річних, інфляційних витрат та пені за ними.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано: розрахунок позовних вимог; у копіях: договір на купівлю-продаж природного газу №13-360-ВТВ від 04.01.2013р. разом із додатковими угодами №1 від 10.07.2013р., №2 від 08.08.2013р., №3 від 31.12.2013р., №4 від 28.04.2014р., №5 від 14.05.2014р., №6 від 20.06.2014р., №7 від 05.09.2014р., №8 від 10.11.2014р., №9 від 08.12.2014р., №10 від 22.12.2014р., №11 від 05.02.2015р., №12 від 10.03.2015р., №13 від 03.04.2015р., №14 від 07.05.2015р., №15 від 03.06.2015р., №16 від 10.07.2015р., №17 від 15.07.2015р., №18 від 12.10.2015р., №19 від 28.10.2015р., №20 від 25.11.2015р. до нього; лист ПАТ «НАК «Нафтогаз України» №26-2760/1.9-14 від 20.06.2014р., акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2013р., 31.10.2013р., від 30.11.2013р., від 31.12.2013р., від 31.03.2014р., від 30.09.2014р., від 31.10.2014р., від 30.11.2014р., від 31.12.2014р., від 28.02.2015р., від 31.05.2015р., від 30.06.2015р., від 31.10.2015р., лист ПАТ «Маріупольгаз» №04-2379 від 23.11.2015р., а також витяги сальдо та операцій по підприємству відповідача з 01.01.2013р. по 31.01.2016р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.525, 526, 599, 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.22, 193, 231 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 15, 54 Господарського процесуального кодексу України.

24.03.2016р. представник позивача через канцелярію господарського суду Донецької області подав клопотання б/н від 24.03.2016р., яким до матеріалів справи долучено у копіях: відомості з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України №23-07/1786-20 від 19.10.2015р., довіреність на представника, виписка з рахунку №7720 за 26.02.2013р. від 27.02.2013р., виписки по рахунках за 25.11.2013р., за 23.12.2013р., за 30.01.2014р., за 28.04.2014р., за 12.11.2014р., за 27.11.2014р., за 25.12.2014р., за 29.01.2015р., за 27.02.2015р., за 30.03.2015р., виписки про операції за 30.01.2015р., за 02.02.2015р., реєстр прийнятих платежів на користь НАК «Нафтогаз України» від ПАТ «Маріупольгаз» через АТ «Ощадбанк» за період з 04.02.2013р. по 31.05.2015р. вкл., оригінал довідки б/н від 18.03.2016р. про відсутність на розгляді іншого суду даних позовних вимог, а також про відсутність відносно відповідача провадження по справі про банкрутство.

12.04.2016р. відповідачем надано відзив на позовну заяву №888юр від 11.04.2016р., за змістом якого позовні вимоги не визнано у повному обсязі, оскільки вони є безпідставними та такими, що не відповідають встановленими між сторонами договірним відносинам, адже за умовами укладеного договору остаточний розрахунок за природний газ повинен бути проведений у строк не пізніше 20.01.2016р., проте фактично його здійснено відповідачем 25.11.2015р., що підтверджується позивачем у наданих ним документах. Таким чином строки передбачені п.6.1 договору, з урахуванням додаткової угоди №10 від 22.12.2014р., не порушено і тому до відповідача не можуть бути застосовані наслідки, передбачені за несвоєчасне виконання умов договору, а саме стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних. Окрім того, зауважено, що позивач в свою чергу станом на момент розгляду справи не виконав зобовязання по договору на розподіл природного газу та має заборгованість за надані відповідачем послуги у розмірі 4655625,17 грн.

До відзиву додано: реєстр оплат ПАТ «Маріупольгаз» за газ природний по договору №13-360-ВТВ НАК «Нафтогаз України» за 2015р., платіжні доручення №5924 від 11.11.2015р., №4485 від 31.08.2015р., №5299 від 09.10.2015р., №4136 від 10.08.2015р., №4137 від 11.08.2015р., №4156 від 12.08.2015р., №3837 від 27.07.2015р., №2315 від 12.05.2015р., №2314 від 12.05.2015р., №2317 від 13.05.2015р., №2316 від 13.05.2015р., №1664 від 02.04.2015р., №1637 від 02.04.2015р., №566 від 30.01.2015р., №524 від 30.01.2015р., №568 від 30.01.2015р., №569 від 02.02.2015р., №575 від 02.02.2015р., №1620 від 01.04.2015р., №7257 від 28.11.2013р., №7916 від 19.12.2013р., №1022 від 25.02.2013р., №1077 від 26.02.2013р., №710 від 05.02.2014р., №3211 від 15.05.2014р., №6588 від 27.10.2014р., №7265 від 25.11.2014р., №7279 від 26.11.2014р., №7270 від 26.11.2014р., №8064 від 29.12.2014р., №1 від 05.02.2014р., №2 від 05.02.2014р., №3 від 06.02.2014р., інформація про стан заборгованості перед ПАТ «Маріупольгаз» №03-679 від 07.04.2016р., повна інформаційна довідка з Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство №104926 від 07.04.2016р., а також у копіях: платіжні доручення №2 від 21.01.2015р., №5 від 23.02.2015р., №8 від 16.03.2015р., №14 від 20.04.2015р., №17 від 18.05.2015р., №20 від 22.06.2015р., №29 від 26.08.2015р., №34 від 17.09.2015р., №39 від 19.10.2015р., №2 від 27.01.2014р., №6 від 22.04.2014р., №17 від 20.10.2014р., №20 від 20.11.2014р., №23 від 23.12.2014р., документи, що підтверджують правовий статус підприємства, наказ Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» №231 від 13.11.2014р. «Про завірення копій документів».

25.04.2016р. відповідач представив суду клопотання №901юр від 25.04.2016р., яким додано у копіях: супровідні листи ТОВ «Азовгаз» №250 від 13.10.2015р. разом із виписками банка з 01.08.2015р. по 31.08.2015р., з 01.09.2015р. по 30.09.2015р., №294 від 04.11.2015р. разом із виписками банка з 01.10.2015р. по 31.10.2015р., №370 від 25.11.2015р. із випискою банка з 01.11.2015р. по 30.11.2015р., лист ПАТ «Маріупольгаз» №04-2379 від 23.11.2015р. «Щодо зарахування зустрічних однорідних вимог у порядку статті 601 Цивільного кодексу України», договір доручення №911-15 від 31.07.2015р., витяг постанови НКРЕ №1000 від 02.08.2012р. «Про затвердження Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу» (у редакції від 30.09.2015р.) з Інформаційно-аналітичного центру «ЛІГА ЗАКОН» від 22.04.2016р.

Документи долучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судове засідання 25.04.2016р. не зявився, причин неявки не повідомив, заперечення на відзив не представив.

Представник відповідача у судовому засіданні 25.04.2016р. проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві №888юр від 11.04.2016р..

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

04.01.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (Покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу №13-360-ВТВ, згідно з яким Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2013р. природний газ, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору, газ, що продається за договором, використовується Покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормативних витрат Покупця.

Обсяг газу, що продається визначено у п.2.1 договору.

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого планованого обсягу продажу газу без коригування планованого обсягу (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

За умовою п.3.4 договору, підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.1 договору визначено, що ціна (граничний рівень ціни) на газ установлюється НКРЕ.

Розмір ціни за 1000 куб.м. газу зафіксовано у п.5.2 договору.

У разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифу на транспортування газу магістральними трубопроводами Сторони вносять зміни до пункту 5.2. цього договору з дати набрання чинності встановленої НКРЕ ціни/тарифу (п.5.3 договору).

Згідно з п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключного грошовими коштами шляхом 100%поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2 договору.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

За змістом р.11 договору, останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01.01.2013р., і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

З метою узгодження вартості природного газу, врегулювання обсягів переданого газу та обсяг природного газу для покриття потреб Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» у природному газі для виробничо-технологічних витрат та нормативних витрат Покупця, його вартість та порядок проведення розрахунків між сторонами, а також інших умов, до даного договору було укладено низку додаткових угод.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2013р., 31.10.2013р., від 30.11.2013р., від 31.12.2013р., від 31.03.2014р., від 30.09.2014р., від 31.10.2014р., від 30.11.2014р., від 31.12.2014р., від 28.02.2015р., від 31.05.2015р., від 30.06.2015р., від 31.10.2015р. за січень, жовтень-грудень 2013р., березень, вересень-грудень 2014р., лютий, травень-червень, жовтень 2015р., що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.

Згідно даних актів обсяги спожитого відповідачем природного газу наступні:

у січні 2013р. 1628,188 тис.куб.м. на суму 7265456,81 грн.;

у жовтні 2013р. 674,566 тис.куб.м. на суму 2941631,22 грн.;

у листопаді 2013р. 970,002 тис.куб.м. на суму 4229961,44 грн.;

у грудні 2013р. 1738,429 тис.куб.м. на суму 7580899,47 грн.;

у березні 2014р. 398,099 тис.куб.м. на суму 1565560,95 грн.;

у вересні 2014р. 90,431 тис.куб.м. на суму 554021,54 грн.;

у жовтні 2014р. 1535,472 тис.куб.м. на суму 9407001,65 грн.;

у листопаді 2014р. 1960,255 тис.куб.м. на суму 12551669,58 грн.;

у грудні 2014р. 940,043 тис.куб.м. на суму 6939660,63 грн.;

у лютому 2015р. 1601,981 тис.куб.м. на суму 11434107,35 грн.;

у травні 2015р. 361,488 тис.куб.м. на суму 3114320,34 грн.;

у червні 2015р. 5,532 тис.куб.м. на суму 46237,77 грн.;

у жовтні 2015р. 133,663 тис.куб.м. на суму 1080504,96 грн.

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ за період січень, жовтень-грудень 2013р., березень, вересень-грудень 2014р., лютий, травень-червень, жовтень 2015р. у загальному обсязі 12038,149 тис.куб.м. на суму 68711033,71грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

Ст.655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст.692 Цивільного кодексу України).

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобов'язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Статтею 209 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка не виконала зобовязання або виконала його неналежним чином несе майнову відповідальність на умовах, передбачених законом або договором.

Отже, необхідною умовою настання правових наслідків встановлених договором або законом є порушення відповідачем строків оплати вартості отриманого природного газу.

Як було зазначено вище, п.6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що 22.12.2014 р. між сторонами у справі було укладено додаткову угоду №10 до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. №13-360-ВТВ, якою, зокрема, змінено порядок розрахунків між Сторонами та викладено п.6.1 у редакції, відповідно до якої: «Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2. договору.

Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між Продавцем та Покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором Продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється Покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу.».

Окрім того, даною додатковою угодою строк дії договору визначено з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013р., і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Таким чином, додатковою угодою №10 від 22.12.2014р. сторони погодили, що остаточний розрахунок за фактично використаний природній газ здійснюється Покупцем не пізніше 20.01.2016р., оскільки договір в частині поставки газу діє до 31.12.2015р.

Сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

За твердженнями позивача, відповідач розрахувався за спірними зобовязаннями у повному обсязі, але, в супереч статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, з порушенням строків встановлених договором.

З огляду на таке, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано відповідачу та предявлено до стягнення інфляційні витрати за зобовязаннями жовтня-грудня 2014р., лютого, червня 2015р., в загальній сумі 3362566,71 грн. та 3% річних - за зобовязаннями січня, жовтня-грудня 2013р., березня, вересня-грудня 2014р., лютого, травня-червня, жовтня 2015р., в загальній сумі 213990,46 грн.

Окрім того, на підставі п.7.2 договору, яким встановлена відповідальність Покупця за прострочення виконання умов пункту 6.1 цього договору, у вигляді сплати Продавцю, крім суми заборгованості, пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, позивачем нараховано за зобовязаннями січня, жовтня-грудня 2013р., березня, вересня-грудня 2014р., лютого, травня-червня, жовтня 2015р., та заявлено до стягнення штрафні санкції у загальній сумі 3218137,54 грн.

Разом з тим, дослідив фактичні обставини справи, суд дійшов висновку щодо такого.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст.626 Цивільного кодексу України).

Ст.654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст.653 Цивільного кодексу України визначено, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Як вже зазначалось вище, додатковою угодою №10 від 22.12.2014 р. сторони змінили існуючий до моменту її укладення порядок здійснення розрахунків за газ, термін дії договору в частині реалізації газу, а також погодили поширення дії договору на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013 р.

Пунктом 6 означеної додаткової угоди встановлено, що вона набуває чинності з дати її підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін. При цьому жодних застережень, щодо непоширення дії п.6.1 р.6 «Порядок та умови проведення розрахунків» на відносини сторін, що тривали до моменту її укладення, даний пункт не містить.

Відтак, укладена 22.12.2014р. між сторонами у справі додаткова угода №10 набула чинності з дати її підписання, та, відповідно, передбачені нею зміни до договору набули чинності в порядку, встановленому п.6 додаткової угоди та поширюють свою дію на спірні матеріальні правовідносини, що фактично склались з 01.01.2013р. Одночасно слід зауважити, що на момент звернення позивача до суду не може діяти один і той самий пункт договору у двох різних редакціях.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір №13-360-ВТВ від 04.01.2013р. та зазначені вище додаткові угоди до нього, у тому числі і додаткова угода №10 від 22.12.2014р., за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, який підписаний повноважними представниками сторін, відповідає передбаченим ст. ст. 628, 639, 655 ЦК України вимогам щодо змісту та форми договору, не розірваний сторонами та не визнаний недійсним в судовому порядку.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.526, 629 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Приписами ст.180 Господарського кодексу України встановлено істотні умови господарського договору. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Виходячи з приписів ст.629, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, у встановлені ним строки.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вже зазначалось вище, підписавши додаткову угоду №10 до договору №13-360-ВТВ, сторони встановили, що договір в частині поставки газу діє до 31.12.2015р., відповідно, відповідач остаточний розрахунок за фактично використаний згідно договору №13-360-ВТВ від 04.01.2013р. природний газ має здійснити не пізніше 20.01.2016р.

Додаткова угода №10 від 22.12.2014р. в силу презумпції правомірності правочину є чинною. Доказів протилежного сторонами не подано.

Одночасно слід зауважити про наявність заборгованості позивача перед відповідачем за надані послуги з транспортування природного газу відповідним підприємствам, яка за станом на 06.04.2016р. становить 4 655 625,17грн. (інформація про стан заборгованості перед ПАТ «Маріупольгаз» №03-679 від 07.04.2016р.).

Дані обставини, у порядку встановленому чинним процесуальним законодавством, не спрастовано.

Зважаючи на наведене вище, враховуючи той факт, що відповідач за отриманий у період січня, жовтня-грудня 2013р., березня, вересня-грудня 2014р., лютого, травня-червня, жовтня 2015р. природний газ розрахувався в повному обсязі (остаточний розрахунок - 25.11.2015р.), а отже не прострочив виконання грошового зобов'язання, підстави для застосування до нього відповідальності за неналежне виконання умов договору в частині проведення розрахунків відсутні, а відповідно вимоги позивача щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь Донецької області, 6794694,71грн., у тому числі: пені у розмірі 3218137,54 грн., втрат від інфляційних процесів у розмірі 3362566,71грн. та трьох відсотків річних у розмірі 213990,46грн., суд вважає таким, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України та покладаються судом на позивача у повному обсязі.

Приймаючи до уваги зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, до відповідача, Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 6794694,71грн., у тому числі: пені у розмірі 3218137,54грн., втрат від інфляційних процесів у розмірі 3362566,71грн. та трьох відсотків річних у розмірі 213990,46грн, відмовити.

2. В судовому засіданні 25.04.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

3. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

4. Повний текст рішення складено та підписано 04.05.2016р.

Суддя О.В. Кротінова