ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2016 р.Справа № 922/648/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРДА-ТРЕЙДИНГ", м. Дніпропетровськ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЛАГОДА-ОПТ", м. Харків
про стягнення 5874,05 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1, довіреність №15 від 06.01.2016

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АРДА-ТРЕЙДИНГ" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЛАГОДА-ОПТ" заборгованості в сумі 5874,05 грн., з яких: 4371,60 грн. - сума основної заборгованості, 102,76 грн. - 3% річних, 1202,97 грн. - пені та 196,72 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № НОМЕР_1 від 08.04.2015 щодо оплати вартості поставленого товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11 березня 2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 22 березня 2016 року о 11:30 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

Представник відповідача надав до суду 22.03.2016 відзив на позовну заяву (вх. №9569), в якому позов визнає частково в сумі 102,76 грн. - 3% річних, 1202,97 грн. - пені та 196,72 грн. - інфляційних втрат, в іншій частині позову в сумі основного боргу 4371,60 грн. повідомляє про сплату боргу згідно платіжного доручення № 17473 від 16.03.2016.

В судовому засіданні 22 березня 2016 року було оголошено перерву до 11:30 год. 05 квітня 2016 року відповідно до приписів ст. 77 ГПК України для надання можливості представнику позивача надати додаткові докази по справі, а саме довідку одержувача коштів - УДКС у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області про зарахування судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення № 14012 від 26.02.2016 до державного бюджету України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 квітня 2016 року розгляд справи відкладено на 05 травня 2016 р. о 10:00 год.

18 квітня 2016 до господарського суду надійшла довідка (вх.13017) УДКС у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області про зарахування судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення № 14012 від 26.02.2016 до державного бюджету України, яку долучено до матеріалів справи.

Представник відповідача 05 травня 2016 року надав письмові пояснення по справі (вх. №14779), в яких повідомляє, що ним було сплачено суму основної заборгованості в розмірі 4371,60 грн. за договором поставки №5142КИЕ згідно платіжного доручення №17473 від 16.03.2016 та просить вважати призначення платежу за вказаним платіжним дорученням, як сплата заборгованості за договором поставки №5142КИЕ від 08.04.2015, оскільки в платіжному дорученні вказано іншій договір.

Позивач в призначене судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач в судовому засіданні частково визнав позов в частині стягнення пені в сумі 1202,97 грн., інфляційних витрат в сумі 196,72 грн. та 3% річних в сумі 102,76 грн., а також зазначив, що ним було погашено суму основного боргу в розмірі 4371,60 грн.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за наявними у справі матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

08 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Злагода-Опт" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Арда-Трейдинг" (Постачальник) було укладено договір поставки №5142КИЕ (надалі - Договір).

Відповідно до п. 2.1. Договору Постачальник зобов'язується передавати у власність Покупця, а Покупець приймати та оплачувати на умовах і у порядку, визначених цим Договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у накладних, які є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 3.1. Договору асортимент та кількість товару, що постачається зазначається у накладних.

Згідно з п. 4.1. Договору ціни на товар вказуються у накладних на товар, які є невід'ємною частиною цього Договору. Оплата здійснюється в національній валюті України виключно у формі безготівкових розрахунків. У разі порушення Покупцем цього правила, у тому числі у випадку передачі готівкових коштів будь - яким особам до оплати Постачальнику, Постачальник не несе відповідальність за можливі збитки Покупця від втрати (розкрадання) таких коштів.

Відповідно до п. 4.2. Договору Покупець зобов'язаний оплачувати кожну партію переданого Постачальником товару не пізніше 30 днів з дати її поставки.

Згідно з п. 5.1. Договору поставка товару Постачальником Покупцю здійснюється окремими партіями, у кількості і у строк, визначений у замовленні на поставку Покупця, які узгоджуються з Постачальником, за цінами вказаними у накладних.

Відповідно до п. 5.8. Договору підписання Покупцем товарної (товарно-транспортної) накладної свідчить про те, що Покупець згоден з ціною на товар, вказаною в накладній, перевірив кількість, асортимент, тару поставленої партії товару та погоджується на прийняття всього товару як належно поставленого згідно цього Договору з дотриманням строків його постачання.

Згідно з п. 6.6. Договору у випадку порушення Покупцем строків, визначених п. 4.2. Договору, Покупець оплачує Постачальникові неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. Сторони домовилися про те що нарахування неустойки за порушення Покупцем строків вказаних в п. 4.2. Договору нараховується та сплачується за весь період невиконання або неналежного виконання Покупцем своїх зобов'язань. Нарахування неустойки припиняється в день повного розрахунку за поставлений Товар.

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 28 лютого 2016 р. Якщо жодна сторона не повідомить іншу за один місяць до дати закінчення строку дії договору про бажання розірвати договір, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік на тих самих умовах (п. 8.1. Договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною №1691 від 10.04.2015 на загальну суму 4371,60 грн.

Відповідач, в порушення умов договору, за отриманий товар не розрахувався.

Таким чином, станом на день звернення до суду з позовом - 04 березня 2016 року (дата відправлення позовної заяви до суду) заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар складала 4371,60 грн.

Отже, відповідач порушив умови договору щодо строків розрахунків за одержаний товар та не здійснив його оплату в повному обсязі та в обумовлені строки.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст.712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач після звернення позивача з позовом до суду сплатив суму боргу в загальному розмірі 4371,60 грн., що підтверджується наданою відповідачем копією платіжного доручення № 17473 від 16.03.2016.

За таких обставин, провадження у даній справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 4371,60 грн. підлягає припиненню відповідно до приписів п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України (відсутній предмет спору), оскільки сума боргу сплачена відповідачем після подання позовної заяви до господарського суду.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 1202,97 грн. - пені, суд виходить з наступного.

За змістом ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) за яким передбачено правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У випадку порушення Покупцем строків, визначених п. 4.2. Договору, Покупець оплачує Постачальникові неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. Сторони домовилися про те що нарахування неустойки за порушення Покупцем строків вказаних в п. 4.2. Договору нараховується та сплачується за весь період невиконання або неналежного виконання Покупцем своїх зобов'язань. Нарахування неустойки припиняється в день повного розрахунку за поставлений Товар (п. 6.6. Договору).

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

У п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14 господарським судам роз`яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Таким чином, суд здійснивши перерахунок пені за допомогою системи "Законодавство", вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 1202,97 грн. підлягають задоволенню повністю.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд виходить з наступного.

Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи порушення відповідачем свого грошового зобов'язання за договором, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 102,76 грн., а також інфляційних втрат в сумі 196,72 грн., а відтак позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 203, 215, 234, 512, 513, 516, 520, 521, 553, 626-628, 638 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України, статтями 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково в сумі 1502,45 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЛАГОДА-ОПТ" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 126/1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРДА-ТРЕЙДИНГ" (49083, м. Дніпропетровськ, вул. Собінова, 1, ) 3% річних в сумі 102,76 грн., пені в сумі 1202,97 грн., інфляційних втрат в сумі 196,72 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Врешті частини позову в сумі 4371,60 грн. припинити провадження у справі.

Повне рішення складено 10.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_2