РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2016 р. Справа № 902/1613/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Грязнов В.В. ,

судді Сініцина Л.М.

секретар судового засідання Драчук В. М.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, довіреність в справі;

відповідача ОСОБА_2, довіреність в справі; ОСОБА_3, довіреність в справі.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

на рішення господарського суду Вінницької області від 11.02.2016 у справі № 902/1613/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)

до Комунального підприємства Вінницяоблтеплоенерго (21037, м. Вінниця, вул. Вишнева, 24)

про стягнення 2 707 142,19 грн. згідно договору № 488/14-ТЕ-1

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Вінницької області від 11.02.2016 у справі № 902/1613/15 у позові Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства Вінницяоблтеплоенерго про стягнення 2 707 142,19 грн. згідно договору № 488/14-ТЕ-1 відмовлено.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що на виконання умов договорів про організацію взаєморозрахунків відповідачем, згідно платіжних доручень № 66 від 06.10.2014 та № 68 від 10.12.2014 перераховано на рахунок позивача 3 067 301,14 грн., а тому є безпідставними звернення позивачем до суду з вимогою про стягнення заборгованості в розмірі 692 554,46 грн. та є підставою для відмови в позові в цій частині. Окрім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що уклавши договори № 601/30 від 03.10.2014, № 1097/30 від 09.12.2014 про організацію взаєморозрахунків та підписавши спільні протокольні рішення № 2073 від 20.10.2014; № 2485 від 18.12.2014; № 379 від 19.02.2015; № 380 від 19.02.2015; № 1280 від 10.06.2015; № 1281 від 10.06.2015 та № 2275 від 11.11.2015, сторони змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до Договору від 25.11.2013 № 488/14-ТЕ-1 у 2014 році. Враховуючи, що строки виконання зобов'язання відповідачем дотримано, підстави для застосування санкцій, передбачених договором від 25.11.2013 № 488/14-ТЕ-1 та положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України відсутні.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач - Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Вінницької області у справі №902/1613/15 від 11.02.2016 повністю та прийняти нове, яким стягнути з Комунального підприємства «Вінницяоблтеплоенерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пеню у розмірі 744 184,89 грн., суму на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 1 182 431,07 грн. та 3% річних у розмірі 87 971,77 грн., у стягненні яких було відмовлено господарським судом Вінницької області, відшкодувати за рахунок відповідача понесені Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» судові витрати.

Зокрема, позивач вважає, що обґрунтування на які посилається господарський суд Вінницької області, як на обставину щодо відмови у задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та відповідно рішення прийняте з порушенням норм матеріального ст.ст. 525, 526, 599, 625, 631 Цивільного кодексу України, ст. 617 Господарського кодексу України та процесуального права ст. ст. 4-7, 43 Господарського процесуального права.

Скаржник зазначає, що відповідачем здійснювалося десятки платежів у період з 13.10.2014 по 11.11.2015, тобто поза межами договорів про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень, а тому суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що договори про організацію взаєморозрахунків та спільні протокольні рішення «...не передбачали можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог...».

На переконання скаржника, договори про організацію взаєморозрахунків та спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків набирали чинності з моменту їх фінансування на певну суму, та у той же день втрачали свою силу.

В апеляційній скарзі скаржник відзначає, що відповідно до розрахунку заборгованості нарахування штрафних санкцій, інфляційних нарахувань та 3% річних за поставлений природний газ за період постачання протягом січня-грудня 2014 року відбувалося у строки з 15.02.2014 по 14.09.2015, у періоди прострочень оплат та на суми заборгованості, які не відшкодовувалися вищевказаними договорами про організацію взаєморозрахунків, тобто у строки, коли фінансування по даними договорами не проводилося, та коли договори №601/30 від 03.10.2014р. та №1097/30 від 09.12.2014 та спільні протокольні рішення від 20.10.2014, 18.12.2014, 19.02.2015 та 10.06.2015 уже втратили свою чинність у зв'язку з їх виконанням по оплаті зазначених у них сум заборгованості.

Таким чином, на переконання скаржника, договори про організацію взаєморозрахунків та спільні протокольні рішення передбачали можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстави для інших грошових вимог, тобто не змінювали строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу; договори про організацію взаєморозрахунків та спільні протокольні рішення укладені між Комунальним підприємством «Вінницяоблтеплоенерго» та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» не змінюють умови спірного договору купівлі-продажу газу, а лише встановлюють джерело коштів, за рахунок яких відбувалося часткове погашення заборгованості за природний газ.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції порушив положення норм матеріального права: ст. ст. 525, 526, 599, 625, 631, 651, 654 ЦК України, ст. 617 ГК України та ст.ст. 4-7, 43 ГПК України, а також практики Європейського суду з прав людини.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.03.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 13.04.2016.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.04.2016 розгляд справи відкладено на 11.05.2016.

10.05.2016 на адресу суду на виконання вимог ухвали суду від 13.04.2016 від Комунального підприємства Вінницяоблтеплоенерго надійшли письмові пояснення № 940/01-07 від 05.05.2016 разом із додатками: копії виписок уповноваженого банку АТ "Державний Ощадбанк" на 45-ти аркушах та копія платіжного доручення від 06.11.2014 № 30 на суму 1849,04 на 1-му аркуші.

Представник позивача в судовому засіданні 11.05.2016 підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства, а тому просить його скасувати, а апеляційну скаргу - задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.05.2016 р. заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Вінницької області від 11.02.2016 у справі № 902/1613/15 слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (позивач, Продавець) та Комунальним підприємством Вінницяоблтеплоенерго (відповідач, Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 488/14-ТЕ-1 (далі - Договір) (а.с. 18-23, т.1).

Відповідно до п. 1.1. Договору Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтобаз України за кодом згідно УКД ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі газ), на умовах цього Договору.

Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) (п. 1.2 Договору).

Продавець передає Покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 6060,0 тис. куб. м. Обсяги газу, що планується передати за цим договором (далі плановий обсяг), можуть змінюватись Сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (п.п. 2.1, 2.1.1 Договору).

Продавець передає Покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі Покупця. Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ (п. 3.1. Договору).

Приймання-передачу газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця (п. 3.3 Договору).

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами (п. 3.4 Договору).

Ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються НКРЕ. Ціна за 1000 куб. м. газу становить 1 118,974 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 1 118,974 грн., крім того ПДВ 17% - 190,226 грн., всього з ПДВ 1 309,20 грн. (п.п. 5.1, 5.2 Договору).

Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. (п. 11 Договору).

Даний договір скріплений печатками сторін та підписаний їх уповноваженими представниками.

В подальшому між сторонами укладено ряд додаткових угод, які скріплені печатками сторін та підписані їх уповноваженими представниками (а.с. 24-26, т.1), а саме:

- № 1 від 24.01.2014, в якій викладено з 01.01.2014 п. 5.2 статті 5 «Ціна газу Договору у наступній редакції: Ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природній газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану варість. Досплати за 1000 куб. м. природного газу - 1 091,00 грн., крім того ПДВ 20 % - 218,20 грн., всього з ПДВ 1309,20 грн.». Пунктом 2 вказної додаткової угоди внесено зміни до банківських реквізитів продавця;

- № 2 від 29.04.2014, в якій викладено п. 1.2 ст. 1 «Предмет договору» в наступній редакції: «Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається»;

- № 3 від 01.10.2014, в якій абз. 2 п. 6.3 Договору викладено в наступній редакції: «Кошти, які надійши від покупця, будуть зараховані як передплата за умови відсутності заборгованості за цим договором або якщо погашення такої заборгованості передбачено договорами про організацію взаєморозрахунків, укладеними відповідно до постанови Кабінут Міністрів України від 29.01.2014 р. №30».

В період січня-грудня 2014 року позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ в обсязі 4 367,136 тис. куб.м. на загальну суму 5 717 454,45 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 1 230 480,42 грн., від 28.02.2014 на суму 800 774,79 грн., від 31.03.2014 на суму 689 077,79 грн., від 30.04.2014 на суму 230 214,98 грн., від 31.05.2014 на суму 145 706,10 грн., від 30.06.2014 на суму 105 208,62 грн., від 31.07.2014 на суму 124 279,74 грн., від 31.08.2014 на суму 39 810,14 грн., від 30.09.2014 на суму 172 758,11 грн., від 31.10.2014 на суму 533 893,07, від 30.11.2014 на суму 807 041,94 грн., від 31.12.2014 на суму 838 208,76 грн. (а.с. 27-38, т.1).

Абзацом 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини з поставки, які регулюються ст. 712 ЦК України.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

З матеріалів справи вбачається, що 03 жовтня 2014 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Департаментом фінансів Вінницької обласної державної адміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації, Комунальним підприємством Вінницяоблтеплоенерго та Національною акціонерною компанією Нафтобаз України укладено договір № 601/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України Про державний бюджет України на 2014 рік), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік і Порядку умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 № 30 (а.с. 67-68, т.1).

За змістом п. 7 Договору про організацію взаєморозрахунків Комунальне підприємство Вінницяоблтеплоенерго перераховує на рахунок Публічного акціонерного товариства Нафтогаз України кошти в сумі 2 808 316,08 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2014 рік за договором від 25.11.2014 № 488/14-ТЕ-1.

Відповідно до п. 10.2 Договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

За умовами п. 15 Договору про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмета договору.

09 грудня 2014 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Департаментом фінансів Вінницької обласної державної адміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації, Комунальним підприємством Вінницяоблтеплоенерго та Національною акціонерною компанією Нафтобаз України укладено договір № 1097/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України Про державний бюджет України на 2014 рік), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік і Порядку умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 № 30 (а.с. 71-72, т.1)

За змістом п. 7 Договору про організацію взаєморозрахунків КП Вінницяоблтеплоенерго перераховує на рахунок ПАТ Нафтогаз України кошти в сумі 258 985,06 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2014 рік за договором від 25.11.2014 № 488/14-ТЕ-1.

Відповідно до п. 10.2 Договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

За умовами п. 15 Договору про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмета договору.

Загальна сума зазначених договорів про організацію взаєморозрахунків становить 3 067 301,14 грн.

На виконання умов договорів про організацію взаєморозрахунків відповідачем, згідно платіжних доручень № 66 від 06.10.2014 на суму 2 808 316,08 грн. та № 68 від 10.12.2014 на 258 958,05 грн. загалом перераховано на рахунок позивача 3 067 301,14 грн. (а.с. 90, 95, т.1).

Також, на виконання Постанови Кабінету міністрів України № 20 від 11.01.2005 Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій між Головним управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Департаментом фінансів Вінницької обласної державної адміністрації, Комунальним підприємством Вінницяоблтеплоенерго та Публічним акціонерним товариством Нафтогаз України підписано 7 (сім) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, зокрема: № 2073 від 20.10.2014 на суму 63 553,00 грн.; № 2485 від 18.12.2014 на суму 109 458,00 грн.; № 379 від 19.02.2015 на суму 117 660, 00 грн.; № 380 від 19.02.2015 на суму 467 810 грн.; № 1280 від 10.06.2015 на суму 612 137,00 грн.; № 1281 від 10.06.2015 на суму 95 857 грн.; № 2275 від 11.11.2015 на суму 750 360,00 грн., в т. ч. кошти в сумі 692 554,46 грн. за природний газ за 2014 рік згідно з Договором купівлі-продажу природного газу від 25.11.2013 № 488/14-ТЕ-1 (а.с. 75-89, т.1). Загальна сума за вказаними спільними протокольними рішеннями складає 2 159 029,46 грн.

Як вбачається із протокольного рішення № 2275 від 11.11.2015 сторони погодили порядок перерахування коштів в сумі 692 554,46 грн. за природний газ за 2014 рік згідно з Договором від 25.11.2013 № 488/14-ТЕ-1 із записом у графі "призначення платежу" "постанова уряду від 11.01.2005 №20, дата і номер спільного протокольного рішення, за природний газ за 2014, договір від 25.11.2013 № 488/14-ТЕ-1, у тому числі ПДВ у розмірі 115 425,74 грн.", на яку нараховані 744 184,89 грн. пені, 87 971,77 грн. 3 % річних та 1 182 431,07 грн. інфляційних. Згідно платіжного доручення № 7 від 12.11.2015 та виписки по рахунках від 16.11.2013 Головного управління державної казначейської служби України у Вінницькій області відповідачем перераховано вказану суму на рахунок відповідача, чим погашено заборгованість за Договором в повному обсязі (а.с. 102, т.1).

Відповідно до розділу 4 протокольного рішення № 2275 від 11.11.2015 сторони, що підписали це спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Уряду від 11.01.2005 № 20 та Порядку проведення розрахунків і невиконання своїх зобов'язань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України.

Окрім того, в період дії договорів про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, як укладені між сторонами, на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 16.06.2014 сума коштів в розмірі 491 123,85 грн. була зарахована на рахунок позивача шляхом розподілу з розподільчого рахунку відповідача у відповідності до Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу. На підтвердження вищевказаного та на виконання вимог ухвали суду від 13.04.2016 відповідач - Комунальне підприємство Вінницяоблтеплоенерго надано копії виписок уповноваженого банку АТ "Державний Ощадбанк" та копія платіжного доручення від 06.11.2014 № 30 на суму 1 849,04, що разом становить 491 123,85 грн.

Відсутність заборгованості також підтверджується обопільно підписаним Актом звіряння взаємних розрахунків за період січень-грудень 2014 року за Договором купівлі-продажу природного газу № 488/14-ТЕ-1 від 25.11.2013 (а.с. 127, т.1).

Судова колегія відзначає, що позивачем при подачі позову (18.12.2015) не враховано, що на виконання протокольного рішення № 2275 від 11.11.2015 про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, заборгованість за спожитий природний газ за 2014 рік в сумі 692 554,46 грн., на яку нараховано 744 184,89 грн. пені, 87 971,77 грн. 3 % річних та 1 182 431,07 грн. інфляційних, була сплачена. Окрім того, скаржником не надано доказів за які періоди поставки газу з січня по грудень 2014 року виникла зоборгованість в сумі 692 554,46 грн., на яку нараховано 744 184,89 грн. пені, 87 971,77 грн. 3 % річних та 1 182 431,07 грн. інфляційних.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що звернення позивачем до суду з вимогою про стягнення заборгованості в сумі 2 707 142, 19 грн. є безпідставною, а тому слід відмовити в задовленні позову щодо стягнення боргу в сумі 692 554,46 грн., 744 184,89 грн. пені, 87 971,77 грн. 3 % річних та 1 182 431,07 грн. інфляційних.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про теплопостачання" державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Пунктом 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" передбачено зарахування отриманих коштів до спеціального фонду державного бюджету і спрямуванням на субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам, визначену пунктом 24 статті 14 цього Закону, для проведення розрахунків за природний газ з публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та компенсації різниці в тарифах на виробництво теплової енергії для населення на теплогенеруючих установках з використанням будь-яких видів палива та енергії за виключенням природного газу у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з відповідним коригуванням показників фінансування і видатків державного бюджету та граничного обсягу державного боргу.

Постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 29.01.2014 затверджено Порядок та умови надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Зазначений Порядок визначають механізм перерахування і надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - заборгованість) (п. 1.1 Порядку).

Згідно з п. 4 цього Порядку підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобовязанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію та відступлення прав вимоги щодо заборгованості за природний газ на користь Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору.

Учасниками розрахунків є територіальні органи Казначейства; Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, обласні, міські у м. Києві та Севастополі фінансові управління, фінансові управління районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій чи структурні підрозділи з питань фінансів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад (далі - місцеві фінансові органи); надавачі послуг; Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її філії, дочірні підприємства і компанії; суб'єкти господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом; підприємства, що здійснюють передачу та постачання електричної енергії (далі - енергопостачальники); державне підприємство "Енергоринок"; енергогенеруючі компанії та їх кредитори - постачальники вугільної продукції; державне підприємство "Вугілля України"; вугледобувні підприємства; Держрезерв. Кількість сторін договору про організацію взаєморозрахунків є необмеженою та визначається такою кількістю учасників розрахунків, виконання договору якими забезпечить погашення заборгованості та надходження до бюджету коштів у сумі, необхідній для її погашення. Учасниками розрахунків можуть бути підприємства, установи, організації та інші суб'єкти господарювання незалежно від форми власності. Із суб'єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу, та енергопостачальниками проводяться розрахунки з погашення кредиторської заборгованості за спожиті енергоносії (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутні підстави для застосування наслідків за порушення грошового зобовязання в сумі 692 554,46 грн., передбачених частиною 2 статті 625 та 530 ЦК України, ч. 1 ст. 230 ГК України, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків та сім спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до Договору купівлі-продажу природного газу № 488/14-ТЕ-1 від 25.11.2013.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що договори № 601/30 від 03.10.2014 та №1097/30 від 19.12.2014 про організацію взаєморозрахунків між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Департаментом фінансів Вінницької обласної державної адміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації, Комунальним підприємством Вінницяоблтеплоенерго та Національною акціонерною компанією Нафтобаз України та сім спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, зокрема: № 2073 від 20.10.2014 на суму 63 553,00 грн.; № 2485 від 18.12.2014 на суму 109 458,00 грн.; № 379 від 19.02.2015 на суму 117 660, 00 грн.; № 380 від 19.02.2015 на суму 467 810 грн.; № 1280 від 10.06.2015 на суму 612 137,00 грн.; № 1281 від 10.06.2015 на суму 95 857 грн.; № 2275 від 11.11.2015 на суму 750 360,00 грн. (а.с. 75-89, т.1), не є новацію щодо договору купівлі-продажу природного газу № 488/14-ТЕ-1 від 25.11.2013 у розумінні ч. 2 ст. 604 ЦК України, оскільки при його укладанні сторони не припинили первісні зобов'язання за договором № 488/14-ТЕ-1 від 25.11.2013 на постачання природного газу для вироблення теплової енергії, замінивши їх новими зобов'язаннями між тими ж сторонами, а лише організували взаєморозрахунки із погашення заборгованості за природний газ за цим договором.

Окрім того, за умовами договорів № 601/30 від 03.10.2014 та №1097/30 від 19.12.2014 про організацію взаєморозрахунків (а.с. 67-68, 71-72, т.1) та спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету (а.с. 75-89, т.1) передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі купівлі-продажу природного газу № 488/14-ТЕ-1 від 25.11.2013.

Так, за змістом підпунктів 2, 3 п. 10 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору та перерахувати кошти наступній стороні.

Договори набули чинності і державою профінансовано погашення заборгованості у сумі 3 067 301,14 грн. Договори не передбачали можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог.

Як встановлено судом першої інстанції, розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорах про організацію взаєморозрахунків (а.с. 67-68, 71-72, т.1) та у спільних протокольних рішеннях про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету (а.с. 75-89, т.1). Відтак, враховуючи, що строки виконання зобов'язання відповідачем дотримано, підстави для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, 530 ЦК України та ч. 1 ст. 230 ГК України та, відповідно, задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми основного боргу 692 554,46 грн., 744 184,89 грн. пені, 87 971,77 грн. 3 % річних та 1 182 431,07 грн. інфляційних за період січень-грудень 2014, відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 у справі № 5011-35/1533-2012-19/522-2012, від 30.09.2014 у справі № 5011-35/1534-2012-42/553-2012, від 16.09.2014 у справі № 5011-42/1230-2012-69/542-2012, у справі № 924/1265/13 від 25.03.2015 та у справі № 902/1652/13 від 10.02.2016. Зокрема, у вищевказаних постановах зазначено, що для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Згідно ст. 111-28 ГПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України; суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Таким чином, доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення господарського суду Вінницької області від 11.02.2016 у справі № 902/1613/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

3. Справу № 902/1613/15 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Сініцина Л.М.