ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2016 р.Справа № 915/1053/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Принцевської Н.М., Лисенко В.А.

при секретарі судового засідання Саломатовій К.А.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю від 04.01.2016 року;

від відповідача не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства Амстор ОСОБА_2, м. Миколаїв

на рішення господарського суду Миколаївської області від 16.03.2016 року

по справі № 915/1053/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Одеський завод класичних вин, м. Татарбунари Одеської області

до Приватного підприємства Амстор ОСОБА_2, м. Миколаїв

про стягнення 13 950 грн. 00 коп.

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю Одеський завод класичних вин, м. Татарбунари Одеської області звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Приватного підприємства Амстор ОСОБА_2, м. Миколаїв, в якій просило суд стягнути з Приватного підприємства Амстор ОСОБА_2, м. Миколаїв на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Одеський завод класичних вин, м. Татарбунари Одеської області суму попередньої оплати в розмірі 13 950 грн. 00 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 09.09.2015 року у справі №915/1053/15 призначено по справі будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі.

У звязку з надходженням до місцевого господарського суду висновку експертизи, ухвалою господарського суду Миколаївської області від 03.02.2016 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 16.03.2016 року у справі №915/1053/15 (суддя Фролов В.Д.) позов задоволено повністю, стягнуто з Приватного підприємства Амстор ОСОБА_2, м. Миколаїв на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Одеський завод класичних вин, м. Татарбунари Одеської області суму попередньої оплати в розмірі 13 950 грн. 00 коп., а також відшкодовано позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Приватне підприємство Амстор ОСОБА_2, м. Миколаїв з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 16.03.2016 року по справі №915/1053/15 повністю та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Одеський завод класичних вин, м. Татарбунари Одеської області.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи. Зокрема, відповідач посилається на те, що судом не досліджено того, що на підтвердження факту поставки кронштейнів до суду було надано інші докази, окрім первинних документів, які у сторін відсутні у звязку з відмовою відповідача підписувати товарно-транспортну накладну перевізника.

До суду від Приватного підприємства Амстор ОСОБА_2, м.Миколаїв надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у звязку з відрядженням директора підприємства. Судова колегія відхилила дане клопотання у звязку з відсутністю доказів на підтвердження можливості участі в судовому засіданні інших представників відповідача або зазначення в клопотанні прохання без участі саме керівника підприємства не розглядати справу з огляду на розяснення судом в ухвалі про порушення апеляційного провадження того, що розгляд справи без участі представників сторін відбудеться за наявними у справі матеріалами, тобто, явка сторін не була визнана обовязковою.

В судовому засіданні представник позивача надав клопотання про долучення до матеріалів справи витребуваних судом заперечень на апеляційну скаргу, яке задоволено судовою колегією та підтримав їх у повному обсязі.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для зясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 915/1053/15 та наданих представником позивача пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а висновок місцевого господарського суду, викладений в рішенні господарського суду Миколаївської області від 16.03.2016 року у справі №915/1053/15 є вірним за мотивами, викладеними в постанові апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 27.10.2014 року №30/32-14 Приватне підприємство Амстор ОСОБА_2 повідомило директора Товариства з обмеженою відповідальністю Одеський завод класичних вин про готовність виконати «під ключ» проект з устрою системи автономного теплопостачання приміщень лінії розливу готової продукції з використанням електричних промислових інфрачервоних довгохвильових стельових обігрівачів відповідно до виданого технічного завдання.

Без попереднього укладання договору з позивачем у письмовому вигляді та належного оформлення узгодження прийняття пропозиції з виконання робіт з наданням у письмовому вигляді узгодженого технічного завдання, Приватне підприємство Амстор ОСОБА_2, на свій власний ризик підприємницької діяльності, уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Газотурбінні технології» договір на виконання проектних робіт від 28.11.2014 року №23/14, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Газотурбінні технології» зобовязалось розробити робочий проект «Капітальний ремонт системи опалення з установкою інфрачервоних електричних обігрівачів на виноробному комплексі, розташованому за адресою: вул. Шевченка, 59, с. Базарьянка, Татарбунарського району Одеської області», а Приватне підприємством Амстор ОСОБА_2 зобовязалось прийняти та оплатити виконані роботи.

Також, між Приватним підприємством Амстор ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю Севі Трейд було укладено договір на виконання робіт від 04.12.2014 року №0412е, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю Севі Трейд зобовязалось виконати електромонтажні роботи по проекту «Впровадження системи опалення з використанням електричних довгохвильових інфрачервоних обігрівачів у приміщеннях цеху розливу і складі виноробного комплексу, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 59, с. Базарьянка, Татарбунарського району Одеської області», а Приватне підприємством Амстор ОСОБА_2 зобовязалось прийняти та оплатити виконані роботи.

Відповідно до Акту здачі-приймання робіт від 16.12.2014 року №0412е роботи за договором від 04.12.2014 року №0412е виконані на загальну суму 4002 грн. 00 коп. (з ПДВ). Доказів їх оплати матеріали справи не містять.

04.12.2014 року Приватним підприємством Амстор ОСОБА_2 було направлено на електронну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю Одеський завод класичних вин рахунок-фактуру №30/17-14-1 для здійснення передоплати за виготовлення 75 кронштейнів типу 1-7 у зборі в розмірі 13 950 грн. 00 коп.

Позивач оплатив рахунок-фактуру від 04.12.2014 року №30/17-14-1 у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням від 05.12.2014 року №335.

16.12.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Одеський завод класичних вин та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір на виконання монтажних робіт з встановленням інфрачервоних обігрівачів на виноробному комплексі, які були виконані без використання зазначених у проекті документації «Капітальний ремонт системи опалення з установкою інфрачервоних електричних обігрівачів на виноробному комплексі, розташованому за адресою: вул. Шевченка, 59, с. Базарьянка, Татарбунарського району Одеської області» типів кронштейнів.

В матеріалах справи є лист від 16.12.2014 року №30/48-14, яким Приватне підприємство Амстор ОСОБА_2 нібито повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю Одеський завод класичних вин про виконання проекту з устрою системи автономного теплопостачання приміщень лінії розливу готової продукції з використанням електричних промислових інфрачервоних довгохвильових стельових обігрівачів відповідно до договору від 25.11.2014 року №30/16-14, з посиланням в листі на те, що до нього нібито доданий проект договору, підписаний відповідачем, та акт приймання-передачі виконаних робіт з посиланням на інший рахунок і необхідність його оплати.

Судова колегія не приймає в якості належного та допустимого доказу по справі даний лист відповідача з огляду на наступне: до нього не додані ані додатки у вигляді проекту договору та акту приймання-передачі, ані доказу поштового відправлення цього листа з додатками на адресу позивача. До того ж, в порушення 5.27 Вимог до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, затверджених наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року №55 та статті 36 Господарського процесуального кодексу України цей документ не завірений належним чином відповідачем (на відміну від інших документів, наданих ним же) і тому суд першої інстанції помилково долучив його до матеріалів справи.

В даному випадку порушення вимог щодо долучення неналежним чином оформлених копій документів до матеріалів справи не призвело до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення і не може бути підставою для його скасування в порядку статті 104 Господарського процесуального кодексу України.

Листом від 22.12.2014 року №22/1 Товариство з обмеженою відповідальністю Одеський завод класичних вин просило Приватне підприємство Амстор ОСОБА_2 повернути у трьохденний строк помилково сплачені грошові кошти в сумі 13 950 грн. 00 коп.

Листом від 22.05.2015 року №22/1 Товариство з обмеженою відповідальністю Одеський завод класичних вин просило Приватне підприємство Амстор ОСОБА_2 виконати його зобовязання, у звязку із тим, що 05 грудня 2014 року між ними виникли взаємовідносини з поставки товару, попередньо оплачений товар так і не було поставлено.

Відповідно до статі 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами статті 193 вказаного Кодексу, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з частинами 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 30.09.2014 року у справі N 3-121гс14 та від 19.08.2014 року у справі N 3-78гс14, загальні положення статті 530 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу, чітко визначений спеціальною нормою права, а саме статтею 692 Цивільного кодексу України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Частиною 1 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Крім того, первинні документи повинні мати такі обовязкові реквізити як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З матеріалів справи вбачається, що договір від 25.11.2014 року №30/16-14 у письмовому вигляді між сторонами не укладався, належних та допустимих доказів виникнення саме між сторонами по справі інших правовідносин, ніж зі здійснення попередньої оплати на поставку товарно-матеріальних цінностей шляхом виставлення відповідачем рахунку-фактури №30/17-14-1 для здійснення передоплати за виготовлення 75 кронштейнів типу 1-7 у зборі та його оплати позивачем шляхом перерахування грошових коштів у сумі 13 950 грн. 00 коп. платіжним дорученням 05.12.2014 року №335, проте немає належних та допустимих доказів поставки відповідачем позивачу даних кронштейнів, тобто відсутні будь-які оформлені належним чином уповноваженими представниками сторін первинні документи (видаткові, товарно-транспортні накладні), відсутні довіреності, податкові накладні, дані бухгалтерського та податкового обліку підприємств сторін у звітний період, оформлені та підписані уповноваженими особами сторін.

В матеріалах справи наявні копії товаро-транспортної накладної від 09.12.2014 року №3 про поставку кронштейнів у кількості 75 одиниць та видаткової накладної від 09.12.2014 року №30/16-14-1, які не оформлені належним чином та не можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих доказів у розумінні статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач не довів будь-якими іншими засобами доказування факт їх поставки або доставки на територію позивача з нібито відмовою останнього від їх отримання, оскільки первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Також не приймаються до уваги доводи скаржника, що саме кронштейни, які були ним куплені у Приватного підприємства «Відзев» 09.12.2014 року були отримані позивачем, оскільки рахунок-фактура від 05.12.2014 року №93/12 та видаткова накладна від 09.12.2014 року №2143/з1096 свідчать про купівлю-продаж 75 кронштейнів на загальну суму 3411 грн., а позивач здійснив попередню оплату в розмірі 13 950 грн.

У відповідності до пункту 5.1.6 Державного стандарту України «Товарознавство. Терміни та визначення» ДСТУ 3993-2000, затвердженого Наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 31.10.2000 року №627, партія товарів це визначена кількість товарів одного або декількох найменувань, закуплених, відвантажених або отриманих одночасно за одним товаросупровідним документом. Наявність чи відсутність будь-яких зобовязань сторін підтверджується первинними документами, що фіксують та підтверджують господарські операції, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати як обов'язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства тощо. Тобто, для надання первинним документам доказової сили при розгляді справ в суді необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за конкретним договором, укладеним між сторонами або за фактичними правовідносинами, що склалися на підставі усної домовленості, яка підтверджується належним чином оформленими вчиненими юридичними особами конклюдентними діями, наявність чого в даному випадку не підтверджена відповідачем.

Таким чином, у справі не міститься документального підтвердження факту отримання позивачем будь-яких товарно-матеріальних цінностей ані від відповідача, ані від будь-якої іншої особи, тому судова колегія дійшла висновку, що позивач перерахував відповідачу грошові кошти на підставі усної домовленості про постачання в майбутньому товарно-матеріальних цінностей (кронштейнів) за місцезнаходженням позивача, а відповідач свій обовязок належним чином не виконав, тому сплачені позивачем кошти повинні бути йому повернуті у повному обсязі.

Щодо посилань відповідача не те, що факт поставки ним кронштейнів позивачу нібито підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи по справі, судова колегія зазначає наступне.

У даному висновку зазначено, що при монтажу системи опалення в приміщеннях комплексу позивача кронштейни використовувались частково, а саме тільки для монтажу електричних обігрівачів на стіні у напорному відділі. Причому, матеріал виготовлення кронштейнів у приміщенні напорного відділення не співпадає з комплектуючою відомістю проекту, що вказує на іншого виробника, який застосовував проектне рішення тільки для даного типу приміщення.

Отже, експертним висновком встановлено, що при проведенні робіт на обєкті позивача використовувались інші кронштейни, ніж ті, які розроблялись і нібито поставлялись відповідачем.

До того ж, згідно з частиною 5 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, висновок судового експерта для господарського суду не є обовязковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не довів належними та допустимими доказами факту належного виконання ним зобовязання з передачі попередньо оплаченої партії товарно-матеріальних цінностей на підставі фактичної домовленості сторін.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав та свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права, у зв'язку з чим суди повинні неухильно додержуватися вимог про законність та обґрунтованість рішення у справі.

Пунктами 1, 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» №6 від 23.03.2012 року роз'яснено про те, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Крім того, у рішення Європейського суду з прав людини по справі Бендерський проти України від 15.11.2007 року № 22750/02 зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип незалежного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обовязку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді заслухані, тобто належним чином вивчені судом.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 16.03.2016 року у справі №915/1053/15 не відповідає вимогам статті 84 Господарського процесуального кодексу України, проте це не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до частини 2 статті 104 Господарського процесуального кодексу України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення. В даному випадку висновок місцевого господарського суду про відмову у позовних вимогах є вірним, але за мотивами, викладеними в постанові Одеського апеляційного господарського суду, виходячи з норм процесуального права України щодо повторного розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України висновок, викладений в рішенні господарського суду Миколаївської області від 16.03.2016 року у справі №915/1053/15 відповідає нормам матеріального та процесуального права України за мотивами, викладеними в постанові апеляційної інстанції, а доводи апеляційної скарги не спростовують його.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Амстор ОСОБА_2, м. Миколаїв на рішення господарського суду Миколаївської області від 16.03.2016 року у справі №915/1053/15 залишити без задоволення, рішення господарського суду Миколаївської області від 16.03.2016 року у справі №915/1053/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий Г.І. Діброва

Судді Н.М. Принцевська

ОСОБА_4