ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2016 р.Справа № 922/528/16

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Денисюк Т.С.
при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши справу

за позовом Республіканської державної установи "Військова частина 3656 Національної гвардії Республіки Казахстан", м. Алмати
до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства, м. Харків
про розірвання договору
за участю :
Представник позивача - не з"явився;

Представник відповідача - не з"явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Республіканська державна установа "Військова частина 3656 Національної гвардії Республіки Казахстан" звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд розірвати Договір №002-145/2014 від 03.02.2014 року, укладений між Республіканською державною установою "Військова частина 3656 Національної гвардії Республіки Казахстан" та Харківським державним авіаційним виробничим підприємством (відповідач), а також визнати Харківське державне авіаційне виробниче підприємство недобросовісним учасником державних закупівель.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.02.2016 року за позовною заявою було порушено провадження по справі № 922/528/15 та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 25 квітня 2016 року. Цією ж ухвалою провадження у справі №922/528/16 було зупинено у зв`язку із необхідністю звернення до Верховного Суду Республіки Казахстан з дорученням про вручення Республіканській державній установі "Військова частина 3656 Національної гвардії Республіки Казахстан" копії даної ухвали суду.

Ухвалою суду від 25.04.2016 року провадження у справі № 922/528/16 було поновлено.

15 квітня 2016 року до господарського суду Харківської області надійшов лист Департаменту по забезпеченню діяльності судів при Верховному Суді Республіки Казахстан №6001-16-9-2-4/409 (вх.№12675), яким повернено доручення про вручення документів, у зв"язку з відсутністю перекладу документа на державну мову Республіки Казахстан або російську.

Представник позивача в призначене судове засідання не з"явився. Разом з тим 08 квітня 2016 року через канцелярію суду від Республіканської державної установи "Військова частина 3656 Національної гвардії Республіки Казахстан" до суду надійшла заява (вх.№11629), в якій представник позивача зазначив, що про час та місце судового засідання повідомлений належним чином та просив розглядати справу без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що відповідно до статті 22 ГПК України, брати участь в судовому засіданні є правом сторони, а не обов`язком, знаходить правові підстави для задоволення заяви позивача як такої, що не суперечить нормам діючого законодавства.

Крім того, на виконання вимог ухвали про порушення провадження по справі, позивач надав до суду належні докази направлення відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів (вх.№ 11628 та №11631 від 08.04.2016 року), які були долучені судом до матеріалів справи.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив.

Разом з тим через канцелярію суду 25 квітня 2016 року від Харківського державного авіаційного виробничого підприємства надійшов відзив на позовну заяву (вх.№13904), в якому представник відповідача проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити повністю та зазначив, що неможливість виконання договірного зобов`язання була зумовлена складною політичною та економічною ситуацією в Україні упродовж 2014-2015 років. Безпосередньо відповідач опинився у складному фінансово-економічному становищі, зумовленому розірванням господарських відносин з підприємствами Російської Федерації.

Так, між Урядом України і Урядом Російської Федерації було підписано 20.08.1997 Угоду про співробітництво в сфері розробки, виробництва, поставок і експлуатації авіаційної техніки. Сторони домовилися про співпрацю у сфері розвитку в Україні та Російській Федерації авіаційної техніки за основними напрямками, в тому числі: серійне виробництво транспортного літака АН-74 (АН- 72) з двигунами Д-36 і забезпечення його експлуатації.

У відповідністю зі ст. 5 зазначеної Угоди взаємна поставка матеріалів, напівфабрикатів і комплектуючих виробів для виробництва продукції цивільного та військового призначення здійснюється в порядку, передбаченому Угодою між Урядом України і Урядом Російської Федерації про виробничу і науково - технічної кооперацією підприємств оборонних галузей промисловості від 18.11.1993 року. Однак Постановою Верховної Ради України 1854 від 27.01.2015 року Російська Федерація визнана країною - агресором, а Угоду між Урядом України і Урядом Російської Федерації про виробничу і науково - технічну кооперацію підприємств оборонних галузей промисловості від 18.11.1993 року припинено Постановою Кабінету Міністрів України № 632 від 26.08 .2015 року.

У зв`язку з цим, ряд російських виробників комплектуючих виробів відмовилися постачати комплектуючі вироби на літак АН-74Т-200А, що призвело до неможливості належного виконання у встановлені терміни укладеного договору між Харківським державним авіаційним виробничим підприємством і Республіканським державною установою "Військова частина 3656 внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ Республіки Казахстан".

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Між Республіканською державною установою "Військова частина 3656 Внутрішніх військ МВС Республіки Казахстан" (далі - Замовник) і Харківським державним авіаційним виробничим підприємством (далі - Постачальник), на підставі протоколу від 30 січня 2014 року № 2 про підсумки проведення державної закупівлі літака середнього способом з одного джерела, був укладений Договір № 002-145/2014 від 03.02.2014 року.

Додатковою угодою № 2 від 05.01.2015 року до договору № 002-145/2014 від 03.02.2014 року, у зв`язку з реорганізацією Внутрішніх військ МВС Республіки Казахстан, було внесено зміни щодо найменування Замовника та викладено його у наступній редакції: "Республіканська державна установа "Військова частина 3656 Національної гвардії Республіки Казахстан".

Відповідно до пунктів 1.1. та 1.4. зазначеного Договору Постачальник поставить (виготовить) Замовнику на умовах DDP, Міжнародний аеропорт м. Алмати, Республіка Казахстан (Інкотермс-2000), Літак в кількості, в строки і за цінами, вказаними в Додатку № 1 та № 1.1 до даного Договору, а Замовник на умовах цього Договору прийме Літак та оплатить його вартість, а також вартість наданих послуг у порядку встановленому Статтями 2, 3, 5 та 13 Договору.

Згідно п.2.2. та 2.3. вказаного Договору, а також Додатку № 1 до Договору №002- 145/2014 від 03.02.2014 року "Специфікація поставки" ціна літака АН-74Т-200А складає 29 580 000,00 доларів США, ціна послуг з перенавчання льотного та інженерно-технічного складу Замовника - 420 000,00 доларів США.

У додатку № 1.1 до вказаного Договору "Графік виготовлення, фінансування будівництва, поставки Літака та надання послуг до специфікації поставки" сторони узгодили, що поставка літака буде здійснена постачальником у жовтні 2015 року.

Замовником були виконані умови укладеного Договору № 002-145/2014 від 03.02.2014 року та частково сплачені грошові кошти за літак та навчання у встановленому договором порядку. Зокрема, у 2014 та 2015 роках замовник сплатив постачальнику грошові кошти у сумі 15 202 284,00 доларів США, а саме:

- 7 500 000,00 доларів США - попередня оплата;

- 7 500 000,00 доларів США - за виконання постачальником 1-го та 2-го етапу за результатами складеного сторонами акту проміжного контролю № 1;

- 202 284,00 доларів США - за теоретичне навчання та тренажерну підготовку льотного та інженерно-технічного складу за актами наданих послуг № 1, 2, 3 від 14.01.2015 року.

Оплата вказаних грошових коштів підтверджується відповідними платіжними документами, які містяться в матеріалах справи.

03 вересня 2015 року позивачем на адресу відповідача був направлений запит (вих. №19/536) щодо уточнення строків прийняття літака.

В свою чергу Харківське державне авіаційне виробниче підприємство 08 вересня 2015 року направило на адресу позивача запрошення на прийомку літака на кінець жовтня 2015 року (вих. №145-164).

Однак листом № 301/1287 від 15 жовтня 2015 року відповідач повідомив позивача, що технічна прийомка літака АН-74Т-200А є неможливою у жовтні 2015 року через неготовність літака та перенесення строку поставки літака на друге півріччя 2016 року.

Позивач вказує на те, що до теперішнього часу, в порушення пунктів 10.6. та 10.8. укладеного Договору, відповідач не не прийняв відповідних заходів для відновлення порушеного права позивача, що і стало підставою для звернення Республіканської державної установи "Військова частина 3656 Національної гвардії Республіки Казахстан" із позовом до суду.

Разом з тим, відповідно до. 12.1. Договору № 002-145/2014 від 03.02.2014 року, сторона не несе відповідальності за невиконання будь-якого зі своїх зобов`язань, якщо доведе, що воно було викликане перешкодою поза її контролем і що, від неї не можна було очікувати прийняття цієї перешкоди під час укладення Договору, або уникнення чи подолання цієї перешкоди чи її наслідків.

Пунктом 12.2. Договору встановлено, що під терміном «поза контролем» розуміються такі обставини непереборної сили, які не існували в момент підписання цього договору, наступ і дію яких сторони не могли передбачити і запобігти, а саме: пожежа, стихійні природні дії, аварії на транспорті, військові дії і т.п. події.

Як зазначається відповідачем, Харківське державне авіаційне виробниче підприємство, укладаючи Договір і беручи на себе зобов`язання виготовити і поставити літак АН-74Т-200А, не передбачало і не могло передбачити визнання Верховною Радою України Російської Федерації країною-агресором і наступні дії державних органів України, пов`язані з розірванням і скасуванням міждержавних угод між Урядами України та Російської Федерацією.

Зазначені події спричинили відмову російських виробників - постачальників комплектуючих виробів від виконання своїх договірних зобов`язань перед Харківським державним авіаційним виробничим підприємством, що призвело до порушення термінів виконання робіт чергового етапу побудови літака та терміну виготовлення літака в цілому.

У зв`язку з викладеними обставинами, 24 грудня 2015 року Сторонами було укладено Додаткову угоду № 3 Договору № 002-145/2014 від 03.02.2014 року, відповідно до умов якої Сторони дійшли згоди внести зміни до Договору на підставі ст. 401 Цивільного Кодекса Республіки Казахстан, підпунктів 12.4. та 12.7 Договора та Експертного висновка Торгівельно-промислової палати України про настання форс-мажорних обставин №9488/05.0-19 від 22.12.2015 року в частині зміни строку виконання зобов`язання для відповідача відносно поставки літака, а саме вказано, що здача - прийомка літака має відбутися у листопаді 2016 року.

Відповідно до приписів ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Спосіб захисту повинен відповідати правовідносинам, що склалися між сторонами та призводити до відновлення порушеного (оспорюваного) права, оскільки саме відновлення такого права є метою захисту та одночасно і його призначенням.

Відповідно до ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України, Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За приписами статей 638, 639 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Цивільне законодавство базується на принципі обов`язкового виконання сторонами зобов`язань за договором. За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що підставою зміни або розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору є істотне порушення договору другою стороною. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом з урахуванням того, що істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Судом встановлено, що уклавши Додаткову угоду № 3, яка є невід"ємною частиною Договору № 002-145/2014 від 03.02.2014 року та затвердивши новий Графік виготовлення, фінансування будівництва, поставки Літака та надання Послуг до специфікації поставки, сторони досягли усіх істотних умов договору, а строк виконання зобов`язання щодо поставки літака не наступив, а тому не можна стверджувати про істотне порушення Договору відповідачем.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України ). Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що позивач не надав суду доказів, які б свідчили про наявність підстав для розірвання спірного договору, суд дійшов висновку про те, що вказана вимога безпідставна, не обґрунтована, документально не підтверджена та така, що суперечить вимогам чинного законодавства, умовам укладеного між сторонами Договору, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо визнання Харківського державного авіаційного виробничого підприємства недобросовісним учасником державних закупівель, суд зазначає наступне.

Пунктом 14.3. Договору №002-145/2014 від 03.02.2014 року передбачено, що в разі, якщо сторони не можуть дійти згоди, всі спори та розбіжності, які виникають при виконанні даного Договору, будуть передані на розгляд в суд по місцезнаходженню Відповідача.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині посилається на п.п.4) п.4 ст.11 Закону Республіки Казахстан "Про державні закупівлі", у якому зазначено, що замовник зобов`язаний не пізніше тридцяти календарних днів від дня, коли йому стало відомо про факт порушення постачальником законодавства Республіки Казахстан про державні закупівлі, звернутися з позовом до суду про визнання такого постачальника недобросовісним учасником державних закупівель.

Проте, вказана правова норма не застосовується до спірних правовідносин.

Суд зауважує, що вимоги про визнання постачальника недобросовісним учасником державних закупівель, не відповідають жодному з способів захисту прав та інтересів осіб, передбачених ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України способи захисту права по своїй суті - це правові заходи, за допомогою яких у встановленому законом порядку здійснюється відновлення порушеного суб`єктивного права.

Застосування судом заходів, які не приводять до захисту права неприпустимо, оскільки не відповідає завданням суду визначеним статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка передбачає, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору суд покладає на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 651, 638, 639 Цивільного кодексу України, ст.ст.20, 193, 198 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 29.04.2016 р.

Суддя Т.С. Денисюк

Справа №922/528/16.