ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016 р. Справа № 917/435/16

За позовом Полтавської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№64), (вул. Старокотелевська, буд. 6, м. Полтава, 36015)

до Малого приватного підприємства "Стімол" (АДРЕСА_1, 36022)

про стягнення 21041,57 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

Розглядається позовна заява про стягнення 21041,57 грн. заборгованості за договором на використання праці засуджених для виконання робіт і послуг на виробничих обєктах організацій та підприємств усіх форм власності за № Г/3/15 від 02.01.2015р.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що за результатом перевірки господарської діяльності позивача, проведеної Харківським територіальним відділом внутрішнього аудиту Державної пенітенціарної служби України за період з 01.05.2012 року по 30.09.2015 року, було встановлено, що внаслідок заниження відповідачем часових показників роботи на виробничих дільницях засуджених недонараховано заробітну плату засудженим та недоотримано доходи у вигляді 50% нарахувань, на загальну суму 21041,57 грн.

Відповідач у відзиві проти позову заперечує, посилаючись на те, що заборгованість перед позивачем відсутня, позовні вимоги не підтверджені належними доказами, журнал виведення на роботу засуджених ДСР та журнал перевірки ДСР на виробничих дільницях не є передбаченою договором формою контролю, оскільки це внутрішні документи позивача; відсутність боргу за договором підтверджується актом звірки розрахунків від 01.11.2015р.

В судовому засіданні 26.04.2016р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

02.01.2015 року між Полтавською виправною колонією управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№64) (позивачем) та Малим приватним підприємством Стімол (відповідачем) було укладено Договір на використання праці засуджених для виконання робіт і послуг на виробничих об'єктах організацій та підприємств усіх форм власності за № Г/3/15 (далі -Договір); (а.с.14-16).

Згідно пункту 1.2. Договору позивач (виконавець) надає в розпорядження відповідачу (замовнику) згідно з його розрахунком робочу силу з числа засуджених в кількості вісім осіб на строк до 31.12.2015 року для проведення господарських робіт на об'єкті замовника (відповідача) з обсягом 175,4 тис. грн. і фондом заробітної плати 116,9 тис. грн.

Згідно з п.1.3. Договору відповідач забезпечує зайнятість роботою надану позивачем робочу силу із числа засуджених на території виробничих площ відповідача протягом всього строку дії договору, із забезпеченням умов охорони та ізоляції засуджених у відповідності з чинним законодавством.

За п. 3.9 Договору відповідач веде табель на робітників із числа засуджених по фактичній їх наявності і відпрацьованому часу на виробничому обєкті із зазначенням прізвищ працівників, табельних номерів, професій і встановлених розрядів.

Згідно п.4.1. Договору, роботи на виробничих об'єктах виконуються за нарядом-завданням, який виписує замовник у двох примірниках. Перший примірник передається представнику виконавця, відповідальному за організацію робіт.

За п. 4.2 Договору наряди-завдання є обовязковими документами для розрахунку між замовником і виконавцем за роботу.

Згідно п.п.4.3 Договору оплата виконаних засудженими робіт, включаючи виплати з фонду оплати праці, провадиться замовником на умовах оплати праці працівників підприємств і організацій відповідних галузей народного господарства, що виконують аналогічні роботи. На заробітну плату за виконання засудженими роботи замовник провадить нарахування у розмірі 50% згідно з поста новою Кабінету Міністрів України від 22.04.99 N 653.

На виконання умов Договору позивач протягом січня-червня 2015 р. надав позивачу робочу силу з числа засуджених.

Облік робочого часу вказаних осіб зафіксований відповідачем у табелях виходу на роботу за період січень-червень 2015 р. (а.с.18-23).

За вказаний період позивачем були надані послуги робочої сили спецконтингенту на загальну суму 16060,14 грн. (у тому числі 10706,75 грн. заробітної плати та 5353,39 грн. 50% нарахування на заробітну плату), що підтверджено в двостороннє підписаних актах приймання - передачі виконаних робіт № 3 від 06.02.2015р., № 7 від 06.03.2015р., № 11 від 07.04.2015р., № 15 від 07.05.2015р., № 19 від 08.06.2015р., № 23 від 07.07.2015р.

На оплату вказаних послуг позивач виписав відповідачу відповідні рахунки за період з січня по червень 2015 р. Дні рахунки оплачувалися позивачем, що підтверджено виписками з банківського рахунку позивача.

Станом на 01.11.2015р. за відповідачем рахувалась заборгованість у сумі 1272,31 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків між сторонами.

Відповідач дану заборгованість сплатив, що підтверджується платіжним дорученням № 370 від 18.11.2015р.

Під час перевірки позивача, проведеної Харківським територіальним відділом внутрішнього аудиту Державної пенітенціарної служби України за період з 01.05.2012 року по 30.09.2015 року, було встановлено, що позивач за період січень червень 2015р. недоотримав коштів на загальну суму 21041,57 грн. (що складається з заробітної плати засудженим та доходів у вигляді 50% нарахувань на заробітну плату). Зазначені висновки викладені у відповідному аудиторському звіті (а.с.70-75).

На думку позивача дана заборгованість виникла внаслідок заниження відповідачем часових показників роботи засуджених на його виробничих дільницях в табелях обліку працівників за вказаний період.

Як доказ такої невідповідності обліку робочого часу позивач надав витяги з журналів перевірки засуджених ДСР на виробничих дільницях установи за інв. № 3028 та № 3202 (а.с.24-39, 40-69).

03.11.2015р. позивач звернувся до відповідача з претензією за № 5/4329 про сплату 21041,57 грн. заборгованості за недоврахований час використання праці засуджених (а.с.17).

Відповідач грошові кошти не сплатив.

З огляду на викладене, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 21041,57 грн. заборгованості.

Таким чином, предметом позову є стягнення 21041,57 грн. вартості послуг з використання праці засуджених за робочі години, які не були включені сторонами до актів приймання - передачі виконаних робіт, а донараховані за результатом аудиторської перевірки позивача.

Відповідно до ст. 6 та ст. 627 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

В постанові Кабінету Міністрів України від 22.04.99 N 653 «Про заходи щодо забезпечення діяльності Державної пенітенціарної служби» встановлено, що джерелами фінансування Державної кримінально-виконавчої служби є бюджетні асигнування та доходи від працевикористання засуджених. Доходи від працевикористання засуджених складаються нарахувань на їх заробітну плату у розмірі 50 відсотків і відносяться на собівартість продукції (робіт, послуг).

Згідно п.3.9 та п.4.1, 4.2. Договору відповідач веде табель на робітників із числа засуджених по фактичній їх наявності і відпрацьованому часу на виробничому обєкті із зазначенням прізвищ працівників. Роботи на виробничих обєктах виконуються за нарядом-завданням, який виписує "Замовник" у двох примірниках. Наряди-завдання і табель, підписані представником замовника є обовязковими документами для розрахунку між замовником і виконавцем за роботу, виконану засудженими.

В матеріали справи надані табелі виходу на роботу, оформлені відповідачем, за період січень червень 215р. з визначенням кількості відпрацьованого часу на виробничому обєкті відповідача із зазначенням прізвищ працівників та належної до виплати заробітної плати. Також сторонами були підписані акти приймання - передачі виконаних робіт № 3 від 06.02.2015р., № 7 від 06.03.2015р., № 11 від 07.04.2015р., № 15 від 07.05.2015р., № 19 від 08.06.2015р., № 23 від 07.07.2015р., в яких сторони підтвердили кількість працюючих та визначену у табелях заробітну плату. Дані акти підписані позивачем без заперечень та містять відмітку про те, що сторони до якості робіт претензій не мають.

Надані позивачем витяги з журналів перевірки засуджених ДСР на виробничих дільницях установи за інв. № 3028 та № 3202 (а.с.24-39, 40-69) не можуть бути визнані судом належним доказом виконання засудженими роботи на обєктах відповідача в часовому обсязі більшому, ніж було вказано у табелях, оскільки дані журнали не містять прізвищ засуджених щодо яких проводилася перевірка, в цих журналах на вказано назви відповідача (зазначено лише загальну кількість чоловік, неідентифіковані обєкти як то «госп.двір», «суміш», «пилорама»).

Тобто за даними цих журналів неможливо ідентифікувати осіб засуджених, які виконували роботи, та виробничі обєкти, де проводилася перевірка.

Інших доказів, що встановлюють факт внесення відповідачем неправдивих відомостей до табелів обчислення робочого часу засуджених, позивачем суду не надано.

Відповідно до ст.4-3, ст.33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено належними доказами факту використання відповідачем праці засуджених у більшому часовому обсязі, ніж було визначено в табелях обліку робочого часу та в актах виконаних робіт.

Враховуючи викладене, позов про стягнення 21041,57 грн. заборгованості задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено та підписано: 28.04.2016 р.

Суддя Безрук Т. М.