ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2016 р. Справа № 920/173/16

За позовом Приватної агрофірми "Колос", с. Ганнівка-Вирівська, Білопільський район, Сумська обл.

до Приватного підприємства "Рось" в особі філії "Роменський молочний комбінат", Київська обл., м. Сквира

про стягнення 93 868 грн. 97 коп. та розірвати договір

Суддя - Мальована Л.Я.

Представники сторін:

позивач - Мещенко О.І. (дов. № 4 від 05.02.2016 р.);

відповідач - не з'явився.

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 93 868 грн. 97 коп. заборгованості згідно договору на закупівлю продукції № 1 від 31.12.2014 року, з яких: 58 037 грн. 63 коп. - сума боргу, 11 108 грн. 04 коп. - інфляційні втрати, 1 311 грн. 80 коп. - 3 % річних, 23 411 грн. 14 коп. - пеня, а також про розірвання договору укладеного між сторонами.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в засідання суду не з'явився, хоча про місце і час розгляду справи був належним чином повідомлений судом, вимоги суду викладені в ухвалах від 22.03.2016 року та 08.04.2016 року не виконав.

Враховуючи те, що нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, згідно статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача суд встановив:

31 грудня 2014 року між Приватною агрофірмою «Колос» та Приватним підприємством «Рось» в сосбі філії «Роменський молочний завод» було укладено договір на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини), відповідно до умов якого продавець зобов'язується в порядку і на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцеві сільськогосподарську продукцію (сировину - молоко коров'яче) власного виробництва, що відповідає вимогам ДСТУ № 3662-97, а покупець зобов'язується прийняти й оплатити такий товар.

Відповідно до п. 2.1. договору оплату за товар покупець проводить по договірним цінам, що визначаються у відповідному протоколі погодження ціни, який є невідємною частиною до даного договору. Ціна на товар може змінюватись 2 (два) рази на місяць. Сторона, яка ініціює зміну ціни на товар зобов'язана повідомити іншу сторону про зміну ціни не пізніше ніж за 5 (п'ять) календарних днів до такої зміни цінним листом з описом вкладення або передати особисто представнику (працівнику) продавця (покупця) протокол погодження ціни під підпис. При такій передачі зазначається повне прізвище, ім'я та по батькові особи, яка отримала протокол погодження ціни, її посада, дата та час отримання протоколу.

На виконання вимог договору позивач поставив товар відповідачу, що підтверджується приймальною квитанцією, копія якої міститься в матеріалах справи, проте відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару належним чином не виконав, в зв'язку з чим за останнім обліковується заборгованість в сумі 58 037 грн. 63 коп., що також підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2015 року та актом звіряння взаємних розрахунків № 120 від 17.03.2015 року, які підписані та скріплені печатками сторін.

Доказів сплати відповідачем заборгованості суду не надано.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 58 037 грн. 63 коп. є обґрунтованими, і тому підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач просить суд стягнути з відповідача 11 108 грн. 40 коп. інфляційних втрат та 1 311 грн. 80 коп. 3 % річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого товару за договором, з нього на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України підлягає стягненню 11 108 грн. 40 коп. інфляційних втрат та 1 311 грн. 80 коп. 3 % річних, які нараховані позивачем відповідно до вимог закону та умов договору.

Статтею 230 ГК України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до п. 4.2. Договору за несвоєчасне, понад встановлений даним договором строк, проведення розрахунків за прийнятий товар, продавець вправі вимагати від покупця сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно роз'яснення Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за не виконання або неналежне виконання грошових зобов'язань" від 29.04.1994 року № 02-5/293, пеня встановлена чинним законодавством або договором, підлягає сплаті за весь період часу, протягом якого не виконано грошове зобов'язання з урахуванням 6-місячного строку позовної давності.

Суд, здійснивши власний розрахунок пені встановив, що заявлений позивачем до стягнення розрахунок пені не відповідає вимогам закону, оскільки позивачем нарахована пеня з порушенням граничного терміну, встановленого законодавством України (п. 6 ст. 232 ГК України), у зв'язку з чим стягненню підлягає розмір пені за період з 01.04.2015 року по 01.10.2015 року в сумі 17 109 грн. 18 коп.

В іншій частині позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну оплату поставленого товару в позові слід відмовити.

Також позивачем заявлено вимогу про розірвання договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 1 від 31.12.2014 року, яку суд залишає без розгляду в зв'язку з тим, що ухвалами суду від 22.03.2016 року та 08.04.2016 року від позивача двічі витребовувались пояснення з нормативно-правовим обгрунутванням щодо вказаної вимоги, проте позивач вимоги суду не виконав.

Відповідно до п. 5 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. ст. 44, 49, 81, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Рось» в особі філії «Роменський молочний завод» (09000, Київська обл., м. Сквира, вул. Р. Люксембург, буд. 14, код 32191954) на користь Приватної агрофірми «Колос» (41846, Сумська обл., Білопільський район, с. Ганнівка-Вирівська, код 03777166) - 58 037 (п'ятдесят вісім тисяч тридцять сім) грн. 63 коп. боргу, 1 311 (одна тисяча триста одинадцять) грн. 80 коп. трьох відсотків річних, 11 108 (одинадцять тисяч сто вісім) грн. 40 коп. інфляційних втрат, 17 109 (сімнадцять тисяч сто дев'ять) грн. 18 коп. пені, 1 315 (одна тисяча триста п'ятнадцять) грн. 62 коп. судового збору.

В позові в частині стягнення 6 301 грн. 96 коп. пені відмовити повністю.

Позов частині розірвання договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 1 від 31.12.2014 року залишити без розгляду.

Наказ видати після вступу рішення в законну силу.

Суддя Л.Я. Мальована