РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2016Справа №910/1511/16

За позовом гр. ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК "Тріолінк"

про визнання недійсним рішення в частині

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник, дов. № 366 від 29.02.16 р.

від відповідача: Ігнатова Н.О. - представник, дов. № 48 від 26.01.16 р.;

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Суть спору:

Громадянка ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК "Тріолінк" про визнання недійсними рішення загальних зборів учасників товариства, оформленого протоколом № 2 від 30.11.15 року, в частині внесення змін у склад учасників товариства.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на той факт, що вказаним рішенням загальних зборів учасників товариства від 30.11.2015, зокрема, на підставі заяви гр. ОСОБА_4 про передачу своєї частки у статутному капіталі товариства гр. ОСОБА_5 згідно ст. 147 ЦК України останнього було прийнято до складу учасників товариства та виключено зі складу учасників гр. ОСОБА_4, внесено відповідні зміни до Статуту товариства шляхом затвердження його у новій редакції, та яким, як вважає позивач, були порушені її права як учасника товариства.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.02.16 р. суддею Селівоном А.М. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 01.03.16 р.

В судових засіданнях з 01.03.16 р. по 31.03.16 р. та з 31.03.16 р. по 07.04.16 р. оголошувались перерви.

У судові засідання 01.03.16 р., 31.03.16 р. та 07.04.16 р. з'явились уповноважені представник позивача та відповідача, в судові засідання 01.03.16 р. та 31.03.16 р. з'явився також позивач особисто.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 01.03.16 р. через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від позивача надійшли пояснення по справі б/н б/д, в яких останній зазначив про порушення оскаржуваним рішенням загальних зборів товариства її переважних прав на купівлю частки іншого учасника товариства, передбачених ст. 147 Цивільного кодексу України, та заява про відсутність спору в інших судових органах б/н б/д, які судом долучено до матеріалів справи.

Також судом повідомлено, що до початку судового засідання 01.03.16 р. через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про припинення провадження у справі № 57 від 29.02.16 р., в якому останній повідомив суд, що 28.01.16 р. рішенням чергових загальних зборів учасників товариства, оформленим протоколом № 3, оскаржуване рішення загальних зборів в частині внесення змін у склад учасників товариства, оформлене протоколом № 2 від 30.11.15 р., було скасоване у зв'язку з неможливістю його реалізації шляхом державної реєстрації змін до статуту товариства, оскільки державним реєстратором було відмовлено у реєстрації нової редакції Статуту товариства за відсутністю на ньому підпису ОСОБА_1, як третього учасника товариства. В зв'язку з викладеним на підставі п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК відповідач просить суд провадження у справі припинити через відсутність предмету спору. Клопотання разом з доданими до нього документами судом долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 31.03.16 р. через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання № 74 від 18.03.2016 про долучення документів до матеріалів справи, яке судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 07.01.16 р. представник відповідача подав пояснення № 1/910/1511/16 від 06.04.2016, в яких зазначив, що оскільки провадження у цій справі було відкрито судом ухвалою від 04.02.2016, а предмет позову, тобто оспорюване позивачем рішення Загальних зборів учасників товариства, припинив своє існування 28.01.2016, на думку відповідача, позивачу має бути відмовлено у позові через відсутність предмету позову станом на момент порушення провадження у справі. Пояснення судом долучено до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами на час проведення судового засідання 07.04.16 р. суду не надано.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Судом прийнято до уваги, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

При цьому, оскільки суд оголошував перерву в розгляді справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи позивача особисто, представників позивача та відповідача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники позивача та відповідача, позивач особисто в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді позивачем та представниками сторін не заявлено.

Представник позивача в судовому засіданні 07.04.16 р. підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві, відповів на питання суду.

Представник відповідача в судовому засіданні 07.04.16 р. заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених в письмових поясненнях, відповів на питання суду.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані докази та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ст. 12 ГПК України до підвідомчості господарським судам України віднесено справи з корпоративних спорів, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами; під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Порядок створення та управління товариством, відносини учасників між собою та з товариством, правовий статус учасників та самого господарського товариства, яким є товариство з обмеженою відповідальністю, визначаються й регулюються, зокрема, § 1 глави 8 Цивільного кодексу України, главами 7, 9 Господарського кодексу України, Законом України „Про господарські товариства" тощо.

Відповідно до статті 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Згідно частин 1 та 2 статті 83 Цивільного кодексу України юридична особа може створюватися у формі, зокрема, товариства, яким є організація, створена шляхом об'єднання осіб (учасників) які мають право участі у цьому товаристві.

Статтею 84 Цивільного кодексу України встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю є підприємницьким товариством. За статтею 62 Господарського кодексу України підприємство є самостійним господарюючим суб'єктом, юридичною особою, має відокремлене майно, самостійних баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом. Частиною 5 статтею 63 ГК України визначено, що господарське товариство, як корпоративне підприємство діє, зокрема, на основі об'єднання майна засновників (учасників), їх спільного управління справами.

За правилами частини 4 статті 87 ЦК України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації. Згідно частини 3 статті 83 ГК України господарське товариство набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації.

Як встановлено судом за матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕК «Тріолінк» () (далі - Товариство, відповідач у справі) було створено на підставі рішення загальних зборів учасників, оформленого протоколом № 1 від 05.11.14 р., та зареєстровано 06.11.14 р., номер запису 0027560. На дату державної реєстрації статутний фонд товариства становив 3000,00 грн.

Частиною 1 ст. 50 Закону України "Про господарські товариства" визначено, що товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами. Відповідно до ст. 4 вказаного Закону товариство з обмеженою відповідальністю створюється і діє на підставі статуту.

За змістом ст. 82 ГК України установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут. Установчі документи господарського товариства повинні містити відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, склад і компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, з яких необхідна одностайність або кваліфікована більшість голосів, інші відомості, передбачені статтею 57 цього Кодексу. Статут товариства з обмеженою відповідальністю також повинен містити відомості про розмір часток кожного з учасників, розмір, склад та порядок внесення ними вкладів.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕК «ТРІОЛІНК» є самостійним господарюючим суб'єктом, що має, зокрема, майно, яке складається з основних фондів та оборотних коштів, а також інших цінностей (п.12.1 Статуту), та діє на підставі Статуту, затвердженого протоколом № 1 від 05.11.14 р. загальних зборів учасників.

Відповідно до ст. 145 Цивільного кодексу України, приписи якої кореспондуються зі ст. 58 Закону України "Про господарські товариства" вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є збори учасників, які складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Як вбачається із п.п. 14.2, 14.4 Статуту ТОВ «ТЕК «ТРІОЛІНК»» вищим органом управління товариства є загальні збори учасників, які складаються з учасників товариства або призначених ними представників. Учасник має кількість голосів, пропорційну розміру його частки у статутному капіталі.

Відповідно до протоколу загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК «ТРІОЛІНК» від 05.11.14 р. засновниками товариства є гр. ОСОБА_6, гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_1, при цьому учасникам належали такі частки у статутному капіталі: 990,00 грн., що становить 33% статутного капіталу, 990,00 грн., що становить 33% статутного капіталу та 1020,00 грн., що становить 34% статутного капіталу відповідно.

Згідно ст. 60 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів.

Пунктом 14.9. Статуту ТОВ «ТЕК «ТРІОЛІНК» передбачено, що загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що в сукупності володіють більш як 60 % голосів.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 147 ЦК України учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Окрім того, згідно п.3 ч.1 ст.116 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.10 Закону України "Про господарські товариства" учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, вийти у встановленому порядку з товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Цивільного кодексу України учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, повідомивши товариство про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом. Учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. Дана норма кореспондується з приписами ст. 54 Закону України "Про господарські товариства".

Право учасника товариства вийти зі складу товариства передбачено також абзацом 5 частини 1 статті 88 Господарського кодексу України, згідно якого учасники господарського товариства мають право вийти в передбаченому установчими документами порядку зі складу товариства.

Судом встановлено за матеріалами справи, що рішенням Загальних зборів учасників товариства, оформленим протоколом № 2 від 30.11.15 р., за присутності гр. ОСОБА_6, яка володіє часткою 33% в статутному капіталі, гр. ОСОБА_4, який володіє часткою 33% в статутному капіталі та гр. ОСОБА_1, яка володіє часткою 34% в статутному капіталі, та за участю запрошеного гр. ОСОБА_5, було, зокрема, внесено наступні зміни у складі учасників: на підставі заяви гр. ОСОБА_4 про передачу своєї частки у статутному капіталі товариства гр. ОСОБА_5 згідно ст.147 ЦК України було прийнято до складу учасників товариства гр. ОСОБА_5 з передачею йому належної гр. ОСОБА_4 частки у статутному капіталі в розмірі 33%, затверджено вихід зі складу учасників товариства гр. ОСОБА_4, а також внесено відповідні зміни до Статуту товариства, нова редакція якого за рішенням загальних зборів підлягає державній реєстрації.

Вказаний протокол загальних зборів учасників товариства № 2 від 30.11.15 р. містить підписи всіх учасників ТОВ «ТЕК «ТРІОЛІНК», які були присутні на зборах 30.11.15 р., в тому числі гр. ОСОБА_1 - позивача у даній справ, а також гр. ОСОБА_5

Факт підписання позивачем спірного рішення загальних зборів учасників, оформленого протоколом № 2 від 30.11.15 р., останнім не оскаржувався, заперечень щодо дійсності підпису гр. ОСОБА_1 на зазначеному документів від позивача до суду не надходило.

Статтею 100 Цивільного кодексу України встановлено, що право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі.

Статтею 10 Закону України «Про господарські товариства» передбачено, що учасники товариства мають право: а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; в) вийти в установленому порядку з товариства; г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом. Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Відповідно до частини 1 статті 88 Господарського кодексу України учасники господарського товариства мають право брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди); одержувати інформацію про товариство; вийти в передбаченому установчими документами порядку зі складу товариства.

Позивач, як учасник Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК «ТРІОЛІНК», звернувся до суду з даним позовом про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «ТЕК «ТРІОЛІНК», що оформлене протоколом № 2 від 30.11.15 р. в частині внесення змін у склад товариства, як таких, що порушують права позивача як учасника товариства на переважне право купівлі частки іншого учасника товариства, яке передбачене ст. 147 Цивільного кодексу України.

При цьому в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на факт порушення її прав як учасника товариства шляхом прийняття зазначеного рішення всупереч приписам чинного законодавства, за якими, зокрема, учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього права. Купівля здійснюється за ціною та на інших умовах, на яких частка (її частина) пропонувалася для продажу третім особам. Якщо учасники товариства не скористаються своїм переважним правом протягом місяця з дня повідомлення про намір учасника продати частку (її частину) або протягом іншого строку, встановленого статутом товариства чи домовленістю між його учасниками, частка (її частина) учасника може бути відчужена третій особі.

Відтак, на думку позивача, вчинення дій щодо затвердження виходу зі складу учасників товариства гр.. ОСОБА_4 та передачі належної йому 33% частки у статутному капіталі гр. ОСОБА_5, та прийняття загальними зборами учасників товариства рішень із вищеперелічених питань призвело до порушення прав гр. ОСОБА_1 як учасника товариства.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Саме змагальність сторін, яка реалізується в господарському процесі через ст. 33 ГПК України дає змогу суду всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи та внаслідок чого ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення у справі.

Тобто, вказана норма Господарського процесуального кодексу України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається.

Згідно із пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Право на звернення до суду з позовом про визнання недійсними рішень органів управління товариства мають лише ті його акціонери (учасники), які були акціонерами (учасниками) на дату прийняття рішення, що оскаржується.

Як зазначено Пленумом Верховного Суду України (пункти 17, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.10.2008 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів»)та Пленумом Вищого господарського суду України (пункти 2.12., 2.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 25.02.16 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» (далі - Постанова № 4), підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути:

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства;

- позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах;

- порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

При вирішенні питання про визнання недійсним рішення загальних зборів слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з прямою вказівкою закону є:

- прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення або у разi неможливостi встановлення наявностi кворуму (статтi 59 та 60 Закону України «Про господарськi товариства», статтi 41 та 42 Закону України «Про акцiонернi товариства», стаття 15 Закону України «Про кооперацiю»);

- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина шоста статтi 42 Закону України «Про акцiонернi товариства»);

- прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації (статті 40, 45 Закону про господарські товариства);

- прийняття загальними зборами рiшень з питань, не включених до порядку денного, на розгляд яких не було отримано згоди усiх присутнiх на загальних зборах (частина п'ята статтi 61 Закону України «Про господарськi товариства»);

- вiдсутнiсть протоколу загальних зборів ТОВ (частина шоста статтi 60 Закону України «Про господарськi товариства»);

- вiдсутнiсть протоколу загальних зборiв АТ, пiдписаного головою i секретарем зборiв (стаття 46 Закону України «Про акцiонернi товариства»).

При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Суд зазначає, що згідно ст. 52 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) зміни до статуту, пов'язані із зміною розміру статутного капіталу та/або із зміною складу учасників, підлягають державній реєстрації в установленому законом порядку.

Водночас відповідно до ч. 5 ст. 89 ЦК України зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації.

Згідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Як встановлено судом за матеріалами справи, на виконання оспорюваного рішення загальних зборів учасників товариства, оформленого протоколом № 2 від 30.11.15 р., в частині реєстрації нової редакції Статуту товариства, відповідач 10.12.15 р. звернувся до державного реєстратора для проведення реєстраційної дії - державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, надавши перелік необхідних документів.

Так, згідно ч.5 ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) установчі документи юридичної особи, а також зміни до них, викладаються письмово, прошиваються, пронумеровуються та підписуються засновниками (учасниками) або уповноваженими особами, якщо законом не встановлено інший порядок їх затвердження. У випадках, які передбачені законом, установчі документи повинні бути погоджені з відповідними державними органами.

Внесення змін до установчих документів юридичної особи оформляється окремим додатком або викладенням установчих документів у новій редакції. На титульній сторінці додатка до установчих документів юридичної особи робиться відмітка про те, що зазначені документи є невід'ємною частиною відповідних установчих документів.

Проте, через відсутність на примірнику Статуту товариства підписів всіх учасників товариства, а саме позивачем, як учасником товариства, не було підписано нову редакцію Статуту товариства, держреєстратор залишив без розгляду подані відповідачем документи з підстав невідповідності їх вимогам ч.5 ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», про що відповідачу було направлено повідомлення б/н від 10.12.15 р. , копія якого міститься в матеріалах справи.

Тобто оспорюване позивачем рішення Загальних зборів учасників товариства, оформлене протоколом № 2 від 30.11.15 р., шляхом державної реєстрації відповідних змін до установчих документів згідно вимог законодавства реалізовано не було, отже прийняті оскаржуваним рішенням загальних зборів учасників товариства зміни в силу не вступили.

Також судом встановлено, що в подальшому черговими Загальними зборами учасників товариства, які були скликані з метою затвердження річної звітності товариства за 2015 рік та проведені 28.01.2016, результати яких оформлені протоколом № 3 від 28.01.16 р., копія якого міститься в матеріалах справи, учасниками товариства було включено до повістки дня та розглянуте питання можливості і засобів реалізації рішень, прийнятих попередніми Загальними зборами учасників та викладених у протоколі № 2 від 30.11.2015.

Як зазначено в ст. 61 Закону України «Про господарські товариства» про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

Згідно п. 14.8 Статуту товариства про проведення Загальних зборів учасники товариства повідомляються письмово (повідомленням) із зазначенням відомостей, обсяг яких встановлюється Загальними зборами Учасників або чинним законодавством.

Про скликання Загальних зборів учасників товариства та дату їх проведення позивачу товариством було направлено відповідне повідомлення, копія якого надана відповідачем, за адресою реєстрації позивача згідно відомостей, що містяться у Статуті товариства та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме вул. Тельмана, 10а, м. Дружба, Сумська область, 41220. Вказаний факт підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фіскального чеку № 6758 від 26.12.15 р. та опису вкладення в цінний лист від 20.12.15 р.

При цьому оскільки матеріали справи не містять доказів повідомлення позивачем товариства про зміну місця проживання або перебування останньої, а документи, що надходили до товариства від позивача, зокрема, запит від 23.03.16 р., містять вказану адресу місця проживання гр. ОСОБА_7, суд вважає, що позивача було належним чином повідомлено про місце, час та дату проведення загальних зборів учасників товариства, призначених на 28.01.16 р.

Проте, позивач для участі у проведенні вказаних зборів 28.01.16 р. не прибув. Оскільки частка позивача у статутному капіталі товариства становить менше 40%, присутність на зборах інших учасників забезпечує кворум Загальних зборів учасників відповідно до ст.60 Закону України «Про господарські товариства» та ст.14 Статуту товариства, отже загальні збори 28.01.16 р. були проведені за участі гр. ОСОБА_6, яка володіє 33% частки в статутному капіталі товариства, гр. ОСОБА_4, яки володіє 33% частки в статутному капіталі товариства, за присутності гр. ОСОБА_5 та директора товариства ОСОБА_8

У відповідності до ст. 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства. При цьому Загальні збори учасників товариства вправі як приймати рішення, так і вносити до них зміни та скасовувати їх.

Суд зазначає, що приписи чинного законодавства та положення Статуту товариства заборони щодо вчинення вказаних дій не містять.

До повістки дня загальних зборів учасників ТОВ «ТЕК «ТРІОЛІНК» було включено та розглянуте питання затвердження річного звіту, результатів діяльності товариства, балансу та звіту про фінансові результати товариства за 2015 р., та питання можливості і засобів реалізації рішень, прийнятих попередніми Загальними зборами учасників, викладених у протоколі № 2 від 30.11.2015. За наслідками обговорення цього питання учасниками товариства було вирішено скасувати вказане рішення через неможливість його реалізації відповідно до вимог закону шляхом державної реєстрації внесення змін до Статуту товариства.

Окрім того суд зауважує, що станом на 28.01.16 р., тобто на дату проведення загальних зборів учасників ТОВ «ТЕК «ТРІОЛІНК», рішення яких оформлені протоколом № 3 від 28.01.16 р., жодної заборони суду щодо проведення загальних зборів учасників товариства не існувало.

Вказане рішення загальних зборів учасників ТОВ «ТЕК «ТРІОЛІНК», оформлене протоколом № 3 від 28.01.16 р., сторонами не оскаржувалось та в судовому порядку недійсним не визнавалось.

При цьому суд констатує, що позовні вимоги гр. ОСОБА_1 ґрунтуються виключно на факті наявності рішення Загальних зборів учасників товариства, що оформлене протоколом № 2 від 30.11.15 року, в частині внесення змін у складі учасників товариства, яке не набрало чинності в зв'язку з неможливістю реалізації його шляхом державної реєстрації змін до Статуту товариства та при цьому в подальшому було скасовано рішенням загальних зборів учасників товариства, оформлених протоколом № 3 від 28.01.16 р..

Предметом позову є матеріально - правова вимога про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу до відповідача, що кореспондується зі способами захисту цього права чи інтересу, передбаченими ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Тобто звертаючись до суду з даним позовом позивач просить суд визнати недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, оформлене протоколом № 2 від 30.11.2015, яке не було товариством реалізоване та не набрало чинності з причин, залежних від позивача, і, крім того, в подальшому припинило своє існування внаслідок скасування рішенням загальних зборів учасників товариства, оформленим протоколом № 3 від 28.01.2016.

За приписами п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 25.02.16 р. господарським судам під час вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин, слід враховувати приписи статті 1 ГПК України та з'ясовувати наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного права або законного інтересу у правовідносинах, на захист яких подано позов, а також питання про наявність чи вiдсутнiсть факту їх порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Отже, не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Як зазначено в п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо).

Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину.

Відсутність предмету спору є підставою припинення провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 ГПК України.

Згідно підпункту 4.4. пункту 4 Постанови № 18 господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

При цьому припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

На підставі вищевикладеного, враховуючи наявні матеріали справи, з огляду на ненабрання чинності оскаржуваним рішенням учасників загальних зборів товариства на час звернення позивача до суду з даним позовом, оскільки провадження у цій справі було відкрито судом ухвалою від 04.02.2016, тобто оспорюване позивачем рішення Загальних зборів учасників товариства ще до порушення провадження у справі, суд доходить висновку, що матеріали справи не містять доказів наявності правових підстав для визнання недійсним рішення Загальних зборів учасників товариства, оформленого протоколом № 2 від 30.11.15 року.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

В свою чергу суд зазначає, що для визнання рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляд справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

При цьому позивачем у даному позові не визначено яким чином порушено її права як учасника господарського товариства прийняттям рішення загальних зборів учасників товариства, оформленого протоколом № 2 від 30.11.15 р.

Таким чином, за висновками суду, оскільки позивачем - гр. ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами порушення її суб'єктивних матеріальних прав або охоронюваного законом інтересу у даному позові, а саме її прав як учасника ТОВ «ТЕК «ТРІОЛІНК» під час проведення загальних зборів 30.11.15 р. та прийняття останнім рішень, зокрема, порушення вимог закону та положень статутних документів шляхом недотримання процедури повідомлення учасника зборів, їх скликання та проведення, недотримання порядку надання акціонерам інформації з питань зміни статутного капіталу, відсутність при прийняття рішень кворуму для проведення загальних зборів тощо, зважаючи на неможливість розгляду спору щодо його предмету - перегляду правомірності оскаржуваного рішення загальних зборів учасників товариства, оформлених протоколом від № 2 від 30.11.15 р., який на момент порушення провадження у справі не був чинним, суд вважає за необхідне та правомірне відмовити позивачу у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Повний текст рішення складено та підписано 15 квітня 2016 року

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон