Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "04" травня 2016 р. Справа № 906/82/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1- довіреність від 21.03.2016;

від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом приватного сільськогосподарського підприємства "Граніт" (с. Токарів, Новоград-Волинський район, Житомирська область)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Фенікс Транс ЛТД" (смт. Володарськ-Волинський, Житомирська область)

про стягнення 139116,89 грн

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 139116,89 грн заборгованості, з яких 100000,00 грн основного боргу по оплаті поставленої у жовтні 2013 року молоко-сировини за договором №8 від 01.02.2012, 34827,40 грн пені, 2030,14 грн 3 % річних, 2259,35 грн збитків від інфляції.

Ухвалою від 10.03.2016 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду, порушив провадження у справі та призначив справу до розгляду в засіданні суду.

До початку розгляду справи на адресу господарського суду від Новоград-Волинської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області та Володарсько-Волинської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області надійшли належним чином завірені копії податкових декларацій з податку на додану вартість, поданих за період з 01.10.2013 по 31.11.2013 ПСП "Граніт" () та ТОВ "Фенікс Транс ЛТД" (), з розшифровкою податкового зобов'язання та податкового кредиту у розрізі контрагентів (а. с. 58 - 65, 74 - 86).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, надав для огляду частину оригіналів документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, витребувані судом документи не надав, про причини неявки суд не повідомив. 27.04.2016 до суду з відмітками поштового відділення: "за закінченням терміну зберігання" повернулися не врученими відповідачу копії ухвал господарського суду Житомирської області від 12.04.2016, направлені за адресами: вул. Героїв України, 13-А, смт. Володарсько-Волинський, Житомирська область та вул. Заводська, 7, с. Поромівка, Володарсько-Волинський район, Житомирська область (а. с. 66 - 73).

Разом з тим, суд вказує, що ухвала про порушення провадження у справі була отримана відповідачем згідно з повідомленням про вручення особисто 14.03.2016 (а. с. 23, 24), що свідчить про обізнаність відповідача про розгляд даної справи в суді.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

За п. 3.9.1 вищезазначеної постанови Пленуму ВГСУ, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. Там же зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, проте, своїм правом приймати участь в судовому засіданні останній не скористався.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що явка представника відповідача в судове засідання обов'язковою не визнавалася, клопотань про відкладення розгляду справи та повідомлень суду щодо поважності причин відсутності представника відповідача в судовому засіданні до суду не надходило, при цьому в ухвалах суду відповідач попереджався, що у разі неможливості направлення в судове засідання свого повноважного представника, до дня розгляду справи він мав право подати через канцелярію господарського суду витребувані ухвалою документи, тому суд вважає за можливе розглянути спір у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно зі ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.02.2012 між товариством з обмеженою відповідальністю "Фенікс Транс ЛТД" (покупець/відповідач) та приватним сільськогосподарським підприємством "Граніт" (продавець/позивач) був укладений договір № 8 поставки молоко-сировини (далі - договір, а. с. 11, 12), за п. 1.1 якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупця сировину власного виробництва (молоко коров'яче, ДСТУ 3662-97), в перерахунку на молоко за базисним вмістом жиру, що відповідають за якістю чинним стандартам, технічним умовам, ветеринарним і санітарним вимогам, за договірними цінами, обумовленими протоколом погодження цін, який є невід'ємною частиною даного договору, а покупець зобов'язався прийняти цю сировину та оплатити її на умовах даного договору в кількості і в терміни, передбачені даним договором.

Пунктом 2.3 договору сторони погодили, що постачальник повинен супроводжувати передачу сировини з наступними документами: ветеринарним свідоцтвом ф. № 2 (щомісячно, не пізніше 1-го календарного дня з моменту його видачі в термін до 3-го числа кожного місяця); товарно-транспортною накладною (на кожну партію).

При цьому постачальник зобов'язався щомісячно надавати покупцю податкову накладну, а покупець - в кінці кожного місяця, не пізніше (30) 31 числа здійснювати звірку взаємних розрахунків в письмовому вигляді і оформлювати у вигляді акту, який підписується обома сторонами (п. п. 2.6, 3.5 договору).

За погодженням сторін, сировина постачальником передається представнику покупця або перевізнику під підпис останнього у товарно-транспортній накладній (п. 4.2 договору).

У п. 9.1 договору визначено строк його дії до 31.12.2012. Проте додатком від 03.01.2013 до договору № 8 від 01.02.2012 сторони продовжили його чинність до 31.12.2013 (а. с. 14).

Також в якості додатку до договору № 8 від 01.02.2012 між сторонами було підписано протокол погодження вільної закупівельної ціни на молоко згідно ДСТУ 3662-97 на період з 01 жовтня по 15 жовтня 2013 року (а. с. 15).

Матеріалам справи підтверджено, що на виконання умов договору № 8 від 01.02.2012 продавцем у жовтні 2013 року було поставлено покупцю молоко на суму 633495,00 грн (з ПДВ).

Поставка сировини була зафіксована сторонами в накладній на товар від 31.10.2013 (а. с. 19).

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, покупцем було заповнено податкову декларацію з ПДВ за жовтень 2013 року з додатком № 5 "Розшифровка податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" (а. с. 81 - 86), які засвідчують облік товариством з обмеженою відповідальністю "Фенікс Транс ЛТД" оподатковуваних господарських операцій за звітний період, зокрема, з поставки продавцем (індивідуальний податковий номер 9) товару за договором поставки молоко-сировини на суму 633495,00 грн (з ПДВ), з віднесенням до податкового кредиту суми ПДВ 105582,50 грн за цією поставкою, що безумовно свідчить про вчинення покупцем конклюдентних дій з прийняття товару від продавця.

Доказів про відмову від прийняття товару, його повернення продавцю, здійснення коригування податкової звітності (сум ПДВ), тощо, тобто, про відмову від прийняття товару покупець під час розгляду справи не подавав і на них не посилався, що засвідчує обов'язок по оплаті товару, поставленого на виконання умов договору № 8 від 01.02.2013.

З приписів статті 692 ЦК України випливає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 5.2 договору сторони передбачили, що розрахунок за закуплене молоко покупець проводить протягом 10 календарних днів із дня одержання сировини на розрахунковий рахунок постачальника.

За даними постачальника, покупець частково оплатив отриману молочну сировину на загальну суму 533495,00 грн, про що також зазначено в підписаному на виконання умов договору (п. 3.5) покупцем акті звірки взаємних розрахунків від 23.05.2015 (а. с. 13).

Таким чином, станом на день подачі позову до суду загальна сума відпущеної покупцю згідно з умовам договору № 8 поставки молоко-сировини склала 633495,00 грн проти оплачених покупцем 533495,00 грн коштів, що свідчить про наявність у покупця заборгованості за товар на суму 100000,00 грн.

Нормою ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Станом на час прийняття рішення покупець не надав суду доказів погашення заборгованості перед продавцем за поставку сировини (молока коров'ячого) на суму 100000,00 грн.

Таким чином, вимоги продавця щодо стягнення основної заборгованості на вище вказану суму є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За порушення строків оплати переданої сировини продавець, на підставі п. 6.4 договору, нарахував до стягнення з покупця 34827,40 грн пені.

Згідно з п. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судом встановлено, що розрахунок пені проведено продавцем на суму боргу 100000,00 грн за період з 24.05.2015 по 25.01.2016.

Перевіривши правильність здійсненого продавцем розрахунку в межах заявлених вимог щодо її сплати, суд встановив, що вказаний в ньому період визначено всупереч ст. 232 ГК України, в зворотньому порядку - з дати звернення до суду, внаслідок чого остання стягненню не підлягає.

Так, враховуючи, що заборгованість по поставці за жовтень 2013 року виникла з 12.11.2013 (31.10.2013 + 10 к.д., з урахуванням положень ч. 5 ст. 254 ЦК України), згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України, період її нарахування закінчується 11.05.2014, оскільки нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто перебіг періоду часу, за який нараховується пеня, починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. При цьому умова договору про сплату пені за кожен день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції, що узгоджується з п. 2.5 постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14.

Враховуючи вказане у суду відсутні підстави для стягнення пені у вказаному позивачем розмірі.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог продавця щодо нарахування і стягнення на свою користь з покупця 3% річних та інфляційних, господарський суд враховує, що за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку (а. с. 5, 6), продавець просить стягнути з покупця 2030,14 грн 3% річних, обрахованих за період з 24.05.2015 по 25.01.2016, та 2259,35 грн інфляційних втрат за період з травня 2015 по грудень 2015 року.

Перевіривши проведені позивачем нарахування інфляційних та річних, господарський суд встановив, що їх суми обґрунтовані та вірні.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач за підставами та предметом позов не оспорив, доказів сплати заборгованості станом на день розгляду справи в суді не надав.

Враховуючи вище викладене, господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та умовами договору, у зв'язку з чим підлягають задоволенню частково у розмірі 104289,49 грн, з яких: 100000,00 грн сума основного боргу за поставку сировини, 2030,14 грн сума 3 % річних та 2259,35 грн інфляційних втрат. У стягненні 34827,40 грн пені суд відмовляє.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Фенікс Транс ЛТД" (12101, Житомирська обл., Володарсько-Волинський район, смт. Володарськ-Волинський, вул. Героїв України, буд. 13-А, ) на користь приватного сільськогосподарського підприємства "Граніт" (11754, Житомирська обл., Новоград-Волинський район, село Токарів, ):

- 100000,00 грн основного боргу,

- 2030,14 грн 3 % річних,

- 2259,35 грн втрат від інфляції,

- 1564,34 грн судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 06.05.16

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу

3,4 - відповідачу за двома адресами (рек. з повід.):

- вул. Героїв України, буд. 13-А, смт. Володарськ-Волинський, Володарсько-Волинський район, Житомирська область, 12101

- вул. Заводська, буд. 7, с. Поромівка, Новоград-Волинський район, Житомирська область, 12132