ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.05.2016 Справа № 907/143/16

За позовом Акціонера Приватного акціонерного товариства "Закарпатський рибокомбінат" ОСОБА_1, м. Ужгород

До відповідача Товариства з додатковою відповідальністю "Закарпатський рибокомбінат", с. Залужжя Мукачівського району

Про визнання недійсним рішення Генерального директора ПрАТ "Закарпатський рибокомбінат", який оформлено наказом № 52 від 15.10.2015р.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Олексик В.В., представник по дов. від 14.03.2016р. 71

СУТЬ СПОРУ: Позивач звернувся з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Закарпатський рибокомбінат", с. Залужжя Мукачівського району про визнання недійсним рішення Генерального директора цього Товариства, який оформлено наказом 52 від 15.10.2015р.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що першою посадовою особою відповідача 15.10.2015р. було прийнято Наказ № 52 з питань, що відносяться до сфери корпоративних відносин і знаходяться поза межами компетенції першої посадової особи товариства. Таким чином, у порушення ст.ст. 8, 52, 58 Закону України "Про акціонерні товариства" головою правління ПрАТ "Закарпатський рибокомбінат" спірним Наказом № 52 прийнято самостійне рішення про проведення незалежної оцінки вартості простих акцій товариства, проведення якої доручити ТОВ "Бізнес-Консалтинг", що є порушенням ст. 41 Закону України "Про акціонерні товариства" та ст.ст.145,159 ЦК України.

Як слідує зі змісту позовної заяви, позивач вважає що його права акціонера були порушені внаслідок дій Товариства, оскільки вирішуючи питання перетворення акціонерного товариства відповідач повинен був визначати ринкову вартість майна, не керуючись правилами Статуту, а відповідно до ст.8, ст.33 та ст.52 Закону України "Про акціонерні товариства", де процедура визначення оцінювача вартості майна товариства на укладання з ним договору здійснюється Наглядовою радою товариства, а за її відсутності - Загальними зборами акціонерів, як органами Товариства до виключної компетенції яких це питання і відноситься.

На повторну вимогу суду позивач свого представника у засідання суду не з'явився, однак заявив клопотання про технічне фіксування судового процесу, яке судом задоволено, про продовження строку розгляду спору та про скасування ухвали від 12.04.2016р., винесення ухвали про заміну сторони правонаступником, які судом відхилені як необгрунтовані.

Відхиляючи клопотання позивача про скасування ухвали від 12.04.2016р., винесення ухвали про заміну сторони правонаступником, які необгрунтовані суд керувався тим, що скасування судових актів вирішується у чіткій відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України, правилами якого визначено можливості оскарження судових актів, в той час, як обраний позивачем спосіб не належить до компетенції суду, що розглядає справу. Вирішуючи питання заміни сторони у справі, судом прийнято до уваги і те, що заміну відповідача належним відповідачем було здійснено зі згоди позивача та у зв'язку з тим, що звертаючись до суду 09.03.2016р. з позовом, позивач в якості відповідача зазначив ПрАТ "Закарпатський рибокомбінат". Поряд з цим, провадження у справі за цими матеріалами судом порушено 11.03.2016р. (Ухвала суду від 11.03.16р. по справ 907/143/16). І лише у ході судового розгляду справи було з'ясовано, що 11.03.2016р. ПрАТ "Закарпатський рибокомбінат" було реорганізовано у ТДВ "Закарпатський рибокомбінат".

Таким чином з'ясовано, що, на момент порушення провадження у справі 907/143/16 ПрАТ "Закарпатський рибокомбінат" не існувало - його було припинено шляхом реорганізації. І оскільки до юридичної особи, яку припинено позов подати не можна, судом, із урахування того, що вищезгадані події були з'ясовані після порушення провадження у справі і було замінено відповідача на належного відповідача.

Окрім того, як вбачається із наступних пояснень відповідача, його процесуальні права та інтереси не були порушені внаслідок прийняття судом Ухвали від 12.04.16р.; позовні матеріали та позовна заява йому відома, термін для здійснення захисту у суді йому було надано, створено достатні можливості для надання заперечень по суті позову, інших доповнень, ніж ті які буди подані у процесі розгляду спору, представник відповідача не виявив бажання подати.

Отже, зважаючи на вищевикладене, приймаючи до уваги нез'явлення позивача у засідання суду, участь представника відповідача у всіх засіданнях суду, суд вважає клопотання позивача некорисними з огляду на принцип змагальності і розгляду спору у розумні строки. Власне того було відхилене і клопотання позивача про продовження строку розгляду спору у суді.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема стверджує, про наявність у голови правління ПрАТ "Закарпатський рибокомбінат" достатніх повноважень для вирішення питань обрання оцінювача майна товариства та затвердження умов договору з ним, позаяк такі повноваження не відносяться до виключної компетенції Загальних зборів акціонерів, відповідно, можуть бути делеговані іншим особам, і, відповідно до п. 9.9. Статуту ПрАТ "Закарпатський рибокомбінат" - були делеговані Голові правління Товариства.

Таким чином, заперечуючи проти позову, відповідач вказує про те, що наглядова рада, як орган управління акціонерним товариством, не була створена в діяльності ПрАТ "Закарпатський рибокомбінат" через відсутність кваліфікованої кількості акціонерів (ст. 51 Закону України "Про акціонерні товариства"), в той час як обрання оцінювача майна товариства та затвердження умов договору з ним не відносяться до виключної компетенції, а тому можуть бути Статутом товариства делеговано іншому органу (п. 9.9. Статуту ПрАТ "Закарпатський рибокомбінат").

Крім того, мотиви заперечення зводяться і до того, що заявляючи вимогу про визнання недійсним рішення Генерального директора цього Товариства, який оформлено наказом № 52 від 15.10.2015р. Позивач перевищив свої права акціонера, оскільки його права акціонера на участь в управлінні полягає лише у його голосуванні на зборах акціонерів та можливості вносити питання про порядок денний на збори. На думку відповідача позивачем неправильно обрано спосіб захисту з огляду на п. 36 Постанови Пленуму ВС України від 24.10.2008р. 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів".

Поданими 11.05.2016р. доповненнями до заперечення, відповідач доповнив свої заперечення доводами про те, що Рішенням загальних зборів акціонерів, оформлених Протоколом 1/3 від 03.12.2015р. було затверджено вартість акцій - статутного капіталу ТДВ "Закарпатський рибокомбінат", у яке реогранізовано ПрАТ "Закарпатський рибокомбінат" і таким чином підтверджено законність оспорюваного наказу.

Досліджуючи питання правових наслідків вирішення цього спору, судом досліджено і можливість впливу цих наслідків на права та охоронювані законом інтересів третіх осіб. Суд звернув увагу і на те, що оспорюваним наказом визначено суб'єкта оціночної діяльності - ТОВ "Бізнес-Консалтинг" із яким і було укладено відповідну угоду.

Водночас до предмету судового дослідження у цій справі не ввійшли обставини укладання договору із оцінювачем, його законність, законність його окремих умов та наслідки його виконання. Крім того, сторонами спору також не подано відомостей про те, яким чином наслідки розгляду цього спору можуть вплинути на права та інтереси третіх сторін.

Тому, зважаючи на те, що предметом судового дослідження є дотримання відповідачем унормованого порядку вирішення майнових питань у процесі реорганізації акціонерного товариства, суд не отримав достатніх доказів впливу наслідків вирішення цього спору на права і інтереси третіх осіб, які не є учасниками спору.

Заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши подані по справі доказові матеріали щодо спірного питання,

Суд констатує наступне:

У відповідності до ст. ст. 3, 25 Закону України "Про акціонерні товариства", акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями. Кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на участь в управлінні акціонерним товариством; отримання дивідендів; отримання у разі ліквідації товариства частини його майна або вартості частини майна товариств.

Водночас, відповідно п. 1 ст. 51 Закону України "Про акціонерні товариства" наглядова рада акціонерного товариства є органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства, і в межах компетенції, визначеної статутом та цим Законом, контролює та регулює діяльність виконавчого органу. При цьому, в акціонерних товариствах з кількістю акціонерів - власників простих акцій 9 осіб і менше у разі відсутності наглядової ради її повноваження здійснюються загальними зборами (п. 2 ст. 51 цього Закону).

Таким чином, застосування ПрАТ "Закарпатський рибокомбінат" при здійсненні своєї господарської діяльності рішень що законодавчо відноситься до компетенції наглядової ради, прийнятих з порушенням вимог закону в частині визначення ринкової вартості акцій, впливає на рівність прав акціонерів та на можливість реалізації позивачем, як акціонером товариства, свого права на участь в управлінні діяльністю товариства та, зокрема, отримання належного йому прибутку.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач оскаржує Наказ Генерального директора ПрАТ "Закарпатський рибокомбінат" № 52 від 15.10.2015р. згідно з яким керівником товариства прийнято рішення провести незалежну оцінку ринкової вартості простих акцій товариства, залучення до проведення оцінки оцінювача - ТОВ "Бізнес - Консалтинг", а контроль за виконанням цього наказу покласти на акціонера ОСОБА_4 (власника 175531 акцій, що складає 12,2441%).

Підставою винесення цього наказу послугувало те, що порядок денний позачергових зборів акціонерів, які заплановано на 03.12.2015р. передбачає питання обов'язкового викупу товариством акцій на вимогу акціонера (ст.68 Закону України "Про акціонерні товариства"). При цьому позивач вважає, що таким чином першою посадовою особою відповідача 15.10.2015р. було прийнято Наказ № 52 з питань, що відносяться до сфери корпоративних відносин, вирішуються акціонерами і знаходяться поза межами компетенції посадової особи товариства, а тому порушують його права акціонера безпосередньо.

За загальним правилом, учасники товариства (акціонери), а також інші особи, права та законні інтереси яких порушено рішенням наглядової ради чи виконавчого органу товариства, вправі оскаржити до суду відповідні рішення як акти, оскільки наглядова рада та виконавчий орган товариства є його органами управління, що приймають обов'язкові для виконання рішення.

Судом враховано, що прийняття іншими органами товариства рішень з питань, віднесених до виключної компетенції загальних зборів (статті 145, 159 ЦК, стаття 41 Закону України "Про господарські товариства"), є перевищенням їхньої компетенції, а тому ці рішення можуть бути предметом оскарження і визнаними в судовому порядку недійсними.

Рішення першої посадової особи товариства може бути оскаржено в судовому порядку акціонером (учасником) товариства шляхом пред'явлення позову про визнання його недійсним, якщо таке рішення не відповідає вимогам законодавства та порушує права чи законні інтереси учасника (акціонера) товариства. Відповідачем за таким позовом є товариство

Кінцевою метою і практичною цінністю корпоративного спору є не просто його врегулювання, а саме встановлення істинності (законності, правомірності) чи хибності суджень учасників про той чи інший стан з прав і обов'язків в правовідносинах. Це відбувається шляхом визнання і захисту прав та інтересів, які відповідають праву, і, відповідно, відмовою у визнанні та захисті всіх інших.

Власне тому цей спір є корпоративним спором і його можна визначити як спір, що виникає з приводу матеріальних правовідносин між юридично рівними учасниками корпоративних відносин щодо набуття, здійснення та припинення їх корпоративних прав та інтересів

Слід зауважити, що ознакою корпоративного спору є не тільки припущення про існування корпоративних відносин, але й припущення про стан порушення суб'єктивного корпоративного права.

На відміну від суб'єктивного права, яке існує або існування якого припускається, корпоративний спір є завжди реальним, незалежно від того передувало йому порушення права чи ні. Навіть, якщо суб'єкт корпоративного спору помилково стверджує, що його права порушуються або заперечуються іншою особою, то в цьому випадку він особисто безпосередньо виступає ініціатором спору, у зв'язку з тим що заперечує право іншої сторони, незаконно претендує на певні блага.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України "Про акціонерні товариства" ціна викупу акцій не може бути меншою, ніж їх ринкова вартість. Ціна викупу акцій розраховується станом на день, що передує дню опублікування в установленому порядку повідомлення про скликання загальних зборів, на яких було прийнято рішення, яке стало підставою для вимоги обов'язкового викупу акцій.

При цьому, ринкова вартість акцій визначається в порядку, встановленому статтею 8 цього Закону, відповідно до якої рішення про залучення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання приймається наглядовою радою товариства - єдиним органом, що здійснює захист прав акціонерів, а у випадку її відсутності - загальними зборами акціонерів.

І лише після обрання у визначеному порядку особи оцінювача, наглядова рада або загальні збори акціонерів, якщо утворення наглядової ради не передбачено статутом акціонерного товариства, затверджує ринкову вартість майна (включно з цінними паперами), визначену відповідно до ст.8 Закону України "Про цінні папери і фондовий ринок".

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про акціонерні товариства", ринкова вартість майна у разі його оцінки відповідно до цього Закону, інших актів законодавства або статуту акціонерного товариства визначається на засадах незалежної оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. При цьому рішення про залучення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання приймається наглядовою радою товариства.

Обсяг повноважень наглядової ради (у випадку її утворення) викладено у ст.52 Закону України "Про акціонерні товариства". Згідно із цією нормою права прийняття рішення про обрання оцінювача майна товариства та затвердження умов договору, що укладатиметься з ним, встановлення розміру оплати його послуг є виключною компетенцією наглядової ради (п. 20 ст. 51 Закону).

Таким чином, із урахуванням того, що у випадку відсутності (не створення) наглядової ради у акціонерному товаристві, її (наглядової ради) повноваження здійснюється загальними зборами акціонерів (п.2 ст.51 Закону України "Про акціонерні товариства") у томі обсязі, який передбачений чинним законодавством, оскільки питання, що належать до виключної компетенції наглядової ради акціонерного товариства, не можуть вирішуватися іншими органами товариства, крім загальних зборів, за винятком випадків, встановлених цим Законом (п. 3 ст. 52 Закону України "Про акціонерні товариства").

Стаття 190 Цивільного кодексу України визначає, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Відповідно до статті 179 цього Кодексу річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Стаття 139 Господарського кодексу України надає визначення майна у сфері господарювання. Майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів.

Відповідно до частини сьомої статті 139 Господарського кодексу України особливим видом майна суб'єктів господарювання є цінні папери.

Стосовно акцій слід зазначити, що згідно з частиною першою статті 24 Закону України "Про господарські товариства" акціонерним визнається товариство, яке має статутний фонд, поділений на визначену кількість акцій рівної номінальної вартості, і несе відповідальність за зобов'язаннями тільки майном товариства.

Стаття 4 Закону України "Про цінні папери та фондову біржу" визначає, що акція - це цінний папір без установленого строку обігу, що засвідчує дольову участь у статутному фонді акціонерного товариства, підтверджує членство в акціонерному товаристві та право на участь в управлінні ним, дає право його власникові на одержання частини прибутку у вигляді дивіденду, а також на участь у розподілі майна при ліквідації акціонерного товариства.

Також слід зазначити, що стаття 195 Цивільного кодексу України визначає групи та види цінних паперів, які можуть бути в цивільному обороті в Україні. Зокрема, це пайові цінні папери, які засвідчують участь у статутному капіталі, надають їх власникам право на участь в управлінні емітентом і одержання частини прибутку, зокрема у вигляді дивідендів, та частини майна при ліквідації емітента.

Таким чином, правові положення п.1 ст.8 Закону України "Про господарські товариства" поширюються і на операцій з оцінки акцій, що здійснюються відповідно до ст. 68 цього Закону.

Отже, сукупним аналізом наведених вище норм права підтверджується правова позиція, згідно з якою у випадку відсутності у акціонерному товаристві наглядової ради, яка з забезпечувала захист прав акціонерів, її функції виконують загальні збори акціонерів, виключна компетенція яких доповнюється виключними повноваженнями наглядової ради.

З урахуванням викладеного, суд критично відноситься до заперечень відповідача, що стосуються наявності у Генерального директора ПрАТ "Закарпатський рибокомбінат" повноважень для визначення оцінювача при вирішенні питання визначення вартості акцій акціонера який заявив про викуп його акцій товариством.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідні повноваження першої посадової особи відповідача передбачені п. 9.9. Статуту ПрАТ "Закарпатський рибокомбінат", затвердженого загальними зборами акціонерів 28.04.2011р. (протокол 1, реєстр 2000785 від 04.05.2011р.). Згідно з цим пунктом до компетенції генерального директора відносяться питання прийняття рішення про обрання оцінювача майна, затвердження умов договору з ним, а також затвердження ринкової вартості майна у випадках, визначених чинним законодавством.

Поряд з цим, статут товариства це комплекс правил, прийнятий добровільно його учасниками і покликаний організувати та врегулювати діяльність цього товариства.

Таким чином, статут є не правовою нормою, а добровільною угодою регламентувати свою діяльність відповідно до прийнятих правил, тобто юридичний документ, який засвідчує, що дана організація здійснює виробничо-господарську діяльність, дозволену законом, на правах юридичної особи.

Отже, статут юридичної особи визначає її структуру, види і напрями діяльності, порядок управління та інші питання діяльності власне суб'єкта підприємницької діяльності і не повинен містити відомості, що суперечать чинному законодавству, відповідно до положень ст. 57 ГК України. При цьому відповідальність за невідповідність установчих документів законодавству покладено, власне, на самих засновниках (п. 3 ст. 35 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"). Подібне правило передбачене і умовами самого Статуту ПрАТ "Закарпатський рибокомбінат", п. 17.3 якого декларують, що положення цього Статуту діють в цій частині, які не суперечать чинному законодавству.

Також, з урахуванням викладеного та зважаючи на суть позовної вимоги, суд вважає неспроможними і інші аргументи відповідача, які охоплюють питання затвердження вартості майна товариства безпосередньо загальними зборами засновників, згідно рішення, що оформлене Протоколом 1/3 від 03.12.2015р. Затвердження, цим рішенням вартості статутного капіталу на рівні 358400 грн., зменшеного на загальну номінальну вартість акцій що не підлягають обміну, зокрема акції що викуплені товариством, не являю собою правове явище, передбачене ст.ст. 8, 68, 69 Закону України "Про акціонерні товариства" а тому на охоплюють і не вирішують корпоративний конфлікт, що виник у спірній ситуації.

У спірній ситуації має місце порушення закону, яке призвело до порушення суб'єктивного права позивача на об'єктивне і унормоване визначення ринкової вартості його акцій. Тому, посилання відповідача на встановлені обмеження у способі захисту своїх прав позивачем (п. 1 Доповнення до заперечення від 11.95.2016р.) є спотвореним усвідомлення правової позиці, що викладена у п. 36 Постанови Пленуму ВС України 13 від 24.10.2008р. і суперечать загальним конституційним засадам судочинства.

Зважаючи на таке, суд констатує достатні правові підстави для задоволення позову у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити у повному обсязі.

2.Визнати недійсним рішення генерального директора приватного акціонерного товариства "Закарпатський рибокомбінат" с. Залужжя, Мукачівського району, оформленого Наказом № 52 від 15.10.2015р.

3.Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Закарпатський рибокомбінат" (Мукачівський район, с. Залужжя, вул. Пушкіна, 61, код 00476636) на користь акціонера ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) суму 1378 грн. витрат на сплату судового збору.

Наказ видати.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 16.05.2016р.

Суддя Йосипчук О. С.