номер провадження справи 2/28/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2016 Справа № 908/730/16

Суддя Мойсеєнко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства «Компанія Автоленд», с. Здовбиця, Рівненська область,

до відповідача: Фермерського господарства «РА-2013», с. Новопрокопівка, Запорізька область,

про стягнення 51582,32 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - не зявився;

від відповідача - не зявився;

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулося приватне підприємство «Компанія Автоленд» з позовом до фермерського господарства «РА-2013» про стягнення за договором № П-03/07/15-1 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 03.07.2015 р. заборгованості за надані послуги у сумі 40000,00 грн., пені 10054,84 грн., 3% річних 647,48 грн., інфляційних втрат 880,00 грн., усього 51582,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ПП «Компанія Автоленд» та Фермерським господарством «РА-2013» був укладений договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом № П-03/07/15-1 від 03.07.2015 р. На виконання договору позивач надав відповідачу послуги з перевезення на загальну суму 40000,00 грн., що підтверджується актом надання послуг № 152 від 03.07.2015 р. Відповідач за надані послуги з позивачем на час подачі позову не розрахувався. На прострочену заборгованість позивач нарахував пеню у розмірі 10054,84 грн. за період з 09.07.2015 р. по 08.01.2016 р., 3% річних в розмірі 647,48 грн. за період з 09.07.2015 р. по 21.01.2016 р., інфляційні втрати в розмірі 880,00 грн. за період з липня по грудень 2015 року.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 11, 526, 530, 509, 611, 549, 625, 901, 903 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду від 21.03.2016 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 2/28/16 та призначено розгляд справи на 12.04.2016 р.

07.04.2016 р. від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, відповідно до якого позивач зазначає, що не має можливості забезпечити явку уповноваженого представника позивача.

Ухвалою від 08.04.2016 р. суд залишив клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції без задоволення.

Суд на підставі ст. 77 ГПК України відклав розгляд справи на 10.05.2016 р. у звязку з неявкою представників сторін та невиконанням сторонами вимог суду.

В судове засідання 10.05.2016 р. сторони своїх представників не направили. У звязку з цим фіксація судового процесу технічним засобами не здійснювалась.

В письмових поясненнях, які надійшли до суду 07.04.2016 р., позивач просив суд в разі відмови в задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, судове засідання провести без участі представника позивача.

Відповідач не надав відзиву на позов, не направив у судове засідання свого представника, причин неявки не повідомив.

Про призначення справи до розгляду відповідач повідомлявся ухвалою суду від 21.03.2016 р., яка надсилалась на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (71721, Запорізька область, Токмацький район, село Новопрокопівка). Відповідач з реєстру не виключений, що підтверджується витягом з цього реєстру станом 21.03.2016 р. Надіслана відповідачу на юридичну адресу ухвала від 21.03.2016р. повернулась до суду з відміткою поштової установи про відсутність організації за даною адресою.

04.04.2016 р. суд зателефонував відповідачу за номером, вказаним у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: НОМЕР_1, та повідомив його про призначення розгляду справи на 12.04.2016 р. в приміщенні господарського суду Запорізької області. Відповідачем під час розмови було повідомлено адресу, за якою він зможе отримувати кореспонденцію, а саме: м. Токмак, вул. Революційна, б. 50. Надіслана відповідачу на зазначену ним адресу ухвала від 12.04.2016р. повернулась до суду з відміткою поштової установи про відмову адресата від одержання кореспонденції.

Також суд надсилав відповідачу ухвалу від 12.04.2016 р. про відкладення розгляду на 10.05.2016 р. на адресу, яка була зазначена в позові як фактична адреса відповідача (м.Токмак, вул. Революційна, б. 50, офіс 30). Надіслана на дану адресу ухвала від 12.04.2016р. повернулась до суду з відміткою поштової установи про відмову адресата від одержання кореспонденції.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За таких обставин, враховуючи положення ст. 64 ГПК України, суд вважає відповідача таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Статтею 75 ГПК України передбачено, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, і розгляд справи можливий без присутності представників сторін.

В судовому засіданні 10.05.2016 р. судом прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

03.07.2015 р. між ПП «Компанія Автоленд» та Фермерським господарством «РА-2013» був укладений договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом № П-03/07/15-1.

Згідно з п. 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, перевізник зобовязується перевезти автомобільним транспортом сільськогосподарську техніку: комбайн колісний John Deere 9600, заводський № Н09600Х635945, 1993 року випуску та жатку John Deere 925F № Н00925F661790, 1999 року випуску, масою більше 6 тонн, далі йменується вантаж, за вказаним замовником маршрутом, а замовник зобовязується сплатити за перевезення вантажу встановлену договором плату.

Відповідно до п. 2.1 договору вартість перевезення визначається згідно тарифу 20,00 (з ПДВ) за 1 км пробігу у разі здійснення перевезення на паливі перевізника по маршруту: Рівненська область, Здолбунівський район, с. Здовбиця Запорізька область, Токмацький район, с. Новопрокопівка, - Рівненська область, Здолбунівський район, с. Здовбиця. Розрахункова відстань погоджена сторонами становить 2000 км. Вартість перевезення становить 40000,00 грн. з ПДВ.

Пункт 2.2 договору закріпив, що замовник здійснює оплату послуг по перевезенню вантажу на протязі 3 (трьох) календарних днів з моменту підписання акту надання послуг. Акт наданих послуг супроводжує вантаж і підписується замовником при прибутті транспорту в пункт призначення.

Згідно з п. 2.3 договору оплата ціни перевезення здійснюється замовником безготівково в національній валюті України гривні шляхом банківського переказу грошових коштів на поточний банківський рахунок перевізника вказаний в рахунку на оплату на протязі 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання акту прийняття послуг.

Відповідно до п. 3.2.2 договору замовник зобовязаний підписати акт надання послуг та товарно-транспортну накладну на вантаж, здійснювати оплату фактично наданих послуг перевізника в обсягах та в строк, передбачені цим договором.

Згідно з п. 4.1 договору за невиконання та/або неналежне виконання умов цього договору винна сторона несе відповідальність в порядку, визначеному чинним законодавством України та цим договором.

Пункт 4.4.1 договору встановлює, що за прострочення змовником свого зобовязання щодо оплати послуг з перевезення вантажу, фактично наданих перевізником, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого грошового зобовязання за кожен день прострочення.

Згідно з п. 6.1 договору договір набирає чинності з дати його укладення (підписання) сторонами та діє до моменту повного та належного виконання сторонами усіх своїх зобовязань за цим договором.

Позивачем на підставі договору надання послуг № П-03/07/15-1 від 03.07.2015 р. був виставлений рахунок № 192 від 03.07.2015 р. на оплату послуг з транспортування сільгосптехніки по Україні на суму 40000,00 грн.

Відповідно до цього договору, рахунку на оплату та акту надання послуг № 152 від 03.07.2015 р. ПП «Компанія Автоленд» надала ФГ «РА-2013» послуги з перевезення на загальну суму 40000,00 грн.

Відповідальна особа відповідача голова ФГ «РА 2013» ОСОБА_1 прийняв товар, який є предметом перевезення за договором на перевезення вантажів автомобільним транспортом № П-03/07/15-1 від 03.07.2015 р., що підтверджується товарно-транспортною накладною № Р151 від 03.07.2015 р.

Відповідач за послуги з перевезення вантажів з позивачем не розрахувався, у звязку з чим позивач звернувся до відповідача з претензією від 15.12.2015 р. про оплату за надані послуги з перевезення вантажів у сумі 40000,00 грн. Претензія була відправлена 17.12.2015р. на юридичну адресу відповідача: с. Новопрокопівка, Токмацький район, Запорізька область, 71721, що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком від 17.12.2015 р. Претензія повернулась з поміткою «за зазначеною адресою не проживає».

Оскільки відповідач з позивачем за надані послуги з перевезення не розрахувався, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 40000,00 грн., а також нарахованої за час прострочення оплати пені в сумі 10054,84 грн., 3% річних в сумі 647,48 грн. та інфляційних втрат в сумі 880,00 грн.

Правовідносини сторін є господарськими та врегульовані договором перевезення.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Зобов'язання, згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України, ст. 174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.2 договору закріплено, що замовник здійснює оплату послуг по перевезенню вантажу на протязі 3 (трьох) календарних днів з моменту підписання акту надання послуг.

Акт надання послуг був підписаний відповідачем 03.07.2015 р., отже останнім строком оплати є 06.07.2015 р.

У встановлений строк відповідач не здійснив оплату послуг, внаслідок чого з 07.07.2015 р. виникла заборгованість в розмірі 40000,00 грн.

Статтею 33 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивач виконав свої зобовязання за договором на перевезення вантажів автомобільним транспортом № П-03/07/15-1 від 03.07.2015 р., що підтверджується матеріалами справи. Відповідач, у свою чергу, не надав суду доказів оплати наданих позивачем послуг на суму 40000,00 грн.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача 40000,00 грн. заборгованості за договором на перевезення вантажів автомобільним транспортом є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення оплати боргу позивач нарахував інфляційні втрати в сумі 880,00 грн. за період з липня по грудень 2015 року, 3% річних у сумі 647,48 грн. за період з 09.07.2015 р. по 21.01.2016 р.

Суд перевірив розрахунок 3% річних і визнав позовні вимоги про стягнення з відповідача 647,48 грн. 3 % річних обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Розрахунок інфляційних втрат є невірним, оскільки позивачем неправильно визначений середній індекс інфляції за період з липня по грудень 2015 року. У звязку з цим суд здійснив його перерахунок.

За розрахунком суду за період з липня по грудень 2015 року від суми боргу 40000,00 грн. при середньому індексі інфляції 101,85% розмір інфляційних втрат становить 740,78 грн. У стягненні інфляційних втрат в сумі 139,22 грн. суд відмовляє.

Також на суму боргу 40000,00 грн. позивачем нарахована пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 09.07.2015 р. по 08.01.2016 р. в сумі 10054,84 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пункт 4.4.1 договору встановив, що за прострочення змовником свого зобовязання щодо оплати послуг з перевезення вантажу, фактично наданих перевізником, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого грошового зобовязання за кожен день прострочення.

Суд перевірив розрахунок пені і визнав позовні вимоги про стягнення з відповідача 10054,84 грн. пені обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином позовні вимоги задоволені судом частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства «РА-2013» (71721, Запорізька область, Токмацький район, село Новопрокопівка, ідентифікаційний код 38588286) на користь Приватного підприємства «Компанія Автоленд» (35709, Рівненська область, с. Здовбиця, вул. Шосова, буд 95, ідентифікаційний код 31690582) 40000,00 грн. (сорок тисяч грн. 00 коп.) основного боргу, 740,78 грн. (сімсот сорок грн. 78 коп.) інфляційних втрат, 647,48 грн. (шістсот сорок сім грн. 48 коп.) 3% річних, 10054,84 грн. (десять тисяч пятдесят чотири грн. 84 коп.) пені та 1374,28 грн. (одна тисяча триста сімдесят чотири грн. 28 коп.) витрат на сплату судового збору.

Видати наказ.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Суддя Т.В.Мойсеєнко

Рішення оформлено та підписано 12.05.2016р.

і набирає законної сили після закінчення

десятиденного строку з дня його підписання.