ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.05.2016 Справа № 920/192/16

Господарський суд Сумської області, у складі судді Лугової Н.П., при секретарі судового засідання Тимченко О.О., розглянувши матеріали справи № 920/192/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк

«Приватбанк», м. Дніпропетровськ;

до відповідача: ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ВЛАКОСТ»,

м. Суми;

про стягнення 60 987 грн. 52 коп.,

Представники сторін:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: не зявився;

Суть спору: відповідно до вимог позовної заяви б/н від 09.02.2016 року позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 60 987 грн. 52 коп., відповідно до договору банківського обслуговування б/н від 08.04.2011 року, укладеного між сторонами по справі, в тому числі: 25 056 грн. 53 коп. заборгованість за відсотками, 30 014 грн. 37 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязання, 5 916 грн. 62 коп. заборгованість по комісії, а також витрати по сплаті судового збору.

Уповноважений представник позивача в судове засідання 05 травня 2016 року не прибув, але надіслав лист б/н від 27.04.2016 року, в якому зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглянути справу без участі уповноваженого представника.

Представник відповідача у судове засідання 05.05.2016 року не зявився, обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву не подав.

Ухвала господарського суду Сумської області про порушення провадження у справі № 920/192/16 від 24.02.2016 року та ухвала від 10.03.2016 року були надіслані рекомендованою поштою на адресу відповідача зазначену в позовній заяві (40020, АДРЕСА_1), повернуті до суду з відміткою пошти: «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відповідач зареєстрований за адресою: 40020, АДРЕСА_1.

Пунктом 11 «Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 року (02.04.2009р.)» передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому, відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації зазначеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки ухвала про порушення провадження у справі направлялась відповідачу за його юридичною адресою, про причини незявлення суду не повідомлено, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Згідно до ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua позивачем були розміщені «Умови та правила надання банківських послуг» (надалі Умови) та тарифів банку.

Згідно підписаної відповідачем заяви останній приєднався до Умов, тарифів банку, які разом з заявою складають договір банківського обслуговування б/н від 08.04.2011 року.

Відповідно до вказаного договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок 3832 та картковий рахунок № 3476 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку Банку і Клієнта, що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг».

Згідно з п. 3.2.1.1.1. Умов, кредитний ліміт на поточний рахунок надається для поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів відповідача, в межах кредитного ліміту.

Відповідно до п. 3.2.1.1.3. Умов, кредит надається в обмін на зобов'язання Клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди.

Пунктом 3.2.1.4.1. Умов визначено, що за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21-го до кінцевого числа поточного місяця, розрахунок відсотків проводиться за процентною ставкою в розмірі, 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При не обнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з кінцевої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, відповідач виплачує позивачу за користування кредитом проценти в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню.

У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання відповідача щодо погашення заборгованості вважаються порушеними.

При порушенні відповідачем будь-якого з грошового зобов'язання відповідач сплачує позивачу (банку) відсотки за користування кредитом у розмірі 56 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого Умовами та правилами надання Банківських послуг, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Під «непогашенням кредиту» мається на увазі невиникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п. 3.2.1.4.1.4. Умов).

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати (п. 3.2.1.4.9. Умов).

Пунктом 3.2.1.4.4 встановлено обовязок клієнта сплачувати Банку винагороду за використання ліміту відповідно до п.п. 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць, у порядку, передбаченому Умовами.

Відповідно до пункту 3.2.1.5.1 Умов, при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами п.п. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченої п.п. 3.2.1.2.2., 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.2.1.4.1.3 від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Пунктом 3.2.1.5.4 Умов сторони встановили та погодились, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.2.1.5.1, 3.2.1.5.2, 3.2.1.5.3, здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

Терміни позовної давності щодо вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафу) за цим договором встановлені сторонами тривалістю 5 років (п. 3.2.1.5.7 Умов).

Банк повністю виконав свої зобов'язання за Кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти шляхом їх перерахування на його поточний рахунок.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором б/н від 08.04.2011 року станом на 18.10.2012 року за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 35 333 грн. 09 коп., у тому числі: 31 886 грн. 83 коп. сума основного боргу за кредитом, 2 168 грн. 30 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом та 574 грн. 98 коп. прострочена заборгованість із сплати комісії.

Рішенням господарського суду Сумської області у справі № 5021/1583/12 від 20.12.2012 року за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК», м. Дніпропетровськ до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ВЛАКОСТ». м. Суми про стягнення 35 333 грн. 09 коп. позов було задоволено повністю і стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ВЛАКОСТ» на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Банку «ПриватБанк» 31 886 грн. 83 коп. заборгованість за кредитом, 2 168 грн. 30 коп. заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 574 грн. 98 коп. заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 702 грн. 98 коп. пені та 1 609 грн. 50 коп. судового збору.

Відповідно до частини третьої статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як зазначає позивач станом на 31.12.2013 року заборгованість відповідача за кредитом складала 31 886 грн. 83 коп., але у звязку із сплатою 15 410 грн. 79 коп. загальний залишок заборгованості за наданим тілом кредитом складає 16 476 грн. 04 коп. Тіло кредиту в сумі 16 476 грн. 04 коп. відповідачем станом на 05.05.2016 року не сплачено, про що свідчать матеріали справи. Зокрема, 19.08.2014 року Відділом державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції було винесено постанову ВП № 36233673 про повернення виконавчого документа стягувачеві, а саме наказу господарського суду Сумської області № 5021/1583/12 від 02.01.2013 року про стягнення 31 886 грн. 83 коп. заборгованості за кредитом, 2 168 грн. 30 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 574 грн. 98 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом, 702 грн. 98 коп.. пені та 1 609 грн. 50 коп. судового збору. Як вбачається з вказаної постанови, при проведені виконавчих дій було встановлено, що у боржника відсутнє майно на яке може бути проведено стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи, щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Борг частково стягнуто в розмірі 15 410 грн. 79 коп., а наказ повернуто стягувачеві.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором б/н від 08.04.2011 року, у звязку з чим на день розгляду справи в суді заборгованість відповідача становить 60 987 грн. 52 коп. з яких 25 056 грн. 53 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 30 014 грн. 37 коп. пеня нарахована за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 5 916 грн. 62 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом.

Відповідно до частини другої п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 Цивільного кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 21 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 «Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів» положення частини шостої статті 232 Господарського кодексу України щодо припинення нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, застосовується до відповідних правовідносин лише у разі, якщо інше не встановлено законом або договором. Отже, якщо умовами договору сторони передбачили, що пеня нараховується за весь період часу, протягом якого не виконано зобов'язання, то нарахування пені не припиняється за період прострочення зобовязання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобовязання мало бути виконано (постанова ВСУ від 15.04.2015 у справі № 910/6379/14).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002 року, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Відповідачем не подано ні обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву ні контррозрахунку суми відсотків, комісії та пені.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу у письмовій формі.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що відповідач фактично продовжує користуватись кредитним лімітом, перевіривши наданий позивачем розрахунок процентів, пені та комісії, суд встановив, що за період з 18.10.2012 року по 03.02.2016 року (наступний період, який не був предметом розгляду у справі №5021/1583/12) за відповідачем рахується заборгованість в сумі 60 987 грн. 52 коп. з яких 25 056 грн. 53 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 30 014 грн. 37 коп. пеня нарахована за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 5 916 грн. 62 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на договорі сторін, чинному законодавстві України, матеріалами справи підтверджені, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 1 378 грн. 00 коп. за рахунок відповідача відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ВЛАКОСТ» (40020, АДРЕСА_2; код 37283154) на користь публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банку «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50; код 14360570) 25 056 грн. 53 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 30 014 грн. 37 коп. пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, 5 916 грн. 62 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом, 1 378 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Повне рішення складено 06.05.2016 року.

Суддя Н.П. Лугова