ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
04.05.16 Справа № 914/930/15
УХВАЛА

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Гнатюк Г.М.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» м. Львів

на рішення господарського суду Львівської області від 23.04.2015 р.

у справі № 914/930/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптіма-Капітал» м.Львів

до відповідача приватного підприємства «Шива» м. Львів

про стягнення 500 000 грн. заборгованості

за участю представників сторін:

від скаржника: ОСОБА_2 за довіреністю №1663/01 від 27.11.2015р.; ОСОБА_3 за довіреністю б/н від 14.12.2015 р.;

від позивача: ОСОБА_4 за довіреністю № 19-а від 05.11.2015 р.;

від відповідача: ОСОБА_5 директор,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Львівської області від 23.04.2015р. у даній справі (суддя Цікало А.І.) позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 500 000 грн. боргу та 10 000 грн. судового збору.

Вказане рішення загалом мотивовано тим, що відповідач не виконав належним чином умови договору процентної позики №2012/02-15 від 15.02.2012 р. та відповідно прострочив виконання зобовязання про повернення коштів у сумі 500 000 грн.

Не погодившись з рішенням місцевого суду, ПАТ «ВіЕс Банк» як правонаступник ПАТ «Фольксбанк» звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою вих. № 10-3/13614 від 02.07.2015 р. в порядку ст. 91 ГПК України як особа, яка не брала участь у справі, але рішенням у якій порушено його права та охоронювані законом інтереси.

Апеляційна скарга з урахуванням письмового уточнення апеляційної скарги від 07.08.2015 р. мотивована тим, що сторонами не надано жодних банківських виписок про рух коштів на рахунках, іншим бухгалтерських документів, які б підтверджували наявність боргу. Порушенням власних прав оспорюванним рішенням вважає є те, що згідно кредитного договору № КU 018029 від 27.07.2012 р. ПП «Шива» не сплатило боргу за отримані кредитні кошти у сумі 2 630 000 доларів США, натомість, всупереч умов іншої, тристоронньої угоди про врегульовання погашення заборгованостей від 27.07.2012 р., укладеної між ПАТ «Фольксбанк», ПП «Шива» та ТОВ «Компанія з управління активами» «Оптіма-Капітал» уклало із останнім низку договорів про зміну умов договору процентної позики від 15.02.2012 р. №2012/02-15, якими змінено строки повернення позики та збільшено відсотки за користування такою позикою, чим порушено права банку щодо умов повернення кредитних коштів. При цьому вважає, що всі додаткові угоди до договору процентної позики є нікчемними, оскільки відповідач був зобовязаний повідомити згідно умов кредитного договору KU018029 від 27.07.2015 р. про укладення таких додаткових угод та збільшення суми заборгованості.

Підставами виникнення грошових вимог на його думку, які є предметом позову у даній справі, мають протиправний характер та спрямовані на спричинення штучного банкрутства божника ПП «Шива».

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.11.2015 р., апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕс Банк» було розглянуто по суті як особи, яка не була учасником розгляду справи у суді першої інстанції, але рішенням у якій порушено її права та охоронювані законом інтереси, проте відмовлено у її задоволенні у звязку із її необгрунтованністю та законністю оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Постановою Вищого господарського суду України у даній справі від 20.01.2016 р., вказана вище постанова апеляційної інстанції від 02.11.2015 р. скасована, а справа передана на новий розгляд до Львівського апеляційного господарського суду. При цьому, у постанові касаційної інстанції зазначено, що апеляційна скарга ПАТ «ВіЕс Банк» мала б розглядатися судом апеляційної інстанції в межах доводів скаржника перш за все на предмет того, чи стосується рішення господарського суду Львівської області від 23.04.2015 у справі № 914/930/15 прав і обов'язків вказаної особи.

Прийнявши до провадження апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕс Банк» та переглядаючи в повному обсязі рішення суду першої інстанції на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції встановив, що між сторонами спору і скаржником було укладено угоду про врегулювання погашення заборгованостей від 27.07.2012 р., якою визначено терміни повернення позики за договором процентної позики № 2012/02-15 від 15.02.2012 р. та порядок виконання відповідачем зобовязань за цим договором, проте, не зясувавши належним чином правової природи стягуваної заборгованості, не визначився із тим, чи стосується рішення господарського суду Львівської області від 23.04.2015 прав і обов'язків скаржника, та не навів у прийнятій постанові висновків з вказаного питання.

Під час нового судового розгляду у апеляційній інстанції, апелянт клопотанням від 09.03.2016 р. повідомив, що усі додаткові угоди до договору процентної позики № 2012/02-15 від 15.02.2012 р., укладені між ПП «Шива» та ТОВ «Компанія з управління активами» «Оптіма-Капітал» постановою Львівського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 р. у іншій справі № 914/3389/15 визнані недійсними. При цьому, рішення господарського суду Львівської області у справі у даній справі від 23.11.2015 р. про відмову у задоволенні позову скасоване, а апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕс Банк» задоволено.

У даному судовому засіданні присутні представники сторін підтримали відповідно доводи та заперечення, викладені у апеляційній скарзі та відзивах на таку. Крім цього, представниками апелянта висловлено клопотання про те, що додатковою обставиною на їх думку, яка вказує про те, що оспорюванним рішенням суду першої інстанції порушено його права та охоронювані законом інтереси, є вказана вище постанова Львівського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 р. у справі № 914/3389/15, якою визнані недійсними додаткові угоди до договору процентної позики № 2012/02-15 від 15.02.2012 р.

Враховуючи доводи та заперечення представників, дослідивши матеріали справи у сукупності із обовязковими для виконання вказівками суду касаційної інстанції, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення місцевого суду безпосередньо не впливає (не порушує) права та охоронювані інтереси скаржника як особи, яка не брала участь у справі з огляду на таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, 15.02.2012 р. між ТОВ «Компанія з управління активами «Оптіма-Капітал» (позикодавець) та ПП «Шива» (позичальник) укладено договір процентної позики №2012/02-15.

Відповідно до п.1.1 договору позикодавець зобовязується надати позичальнику грошові кошти для будівництва обєкту за адресою м. Львів, вул. Зубрівська, 38, у розмірі, визначеному договором, а позичальник зобовязується прийняти та повернути їх позикодавцю у визначений договором строк, а також сплатити проценти за весь термін користування позикою в розмірі та в строк, встановлені договором.

Згідно з пунктами 2.1., 2.2, 2.3 вищенаведеного договору визначено, що сума позики за договором становить 4 000 000,00 грн. Позикодавець може надавати суму позики в повному обсязі так і частинами. За договором позичальник зобов'язаний сплачувати проценти в розмірі 1% річних від суми фактично наданої позики (або її частини, з урахуванням п.2.3 договору) з дня фактичного надання до дня фактичного повернення позики. День фактичного повернення позики (її частини) визначається згідно п.5.3 договору. У разі дострокового повернення частини позики проценти продовжують сплачуватись виходячи з неповерненої суми.

27.07.2012 р. між ПАТ «ВіЕс Банк» правонаступником якого є ПАТ «Фольксбанк» та ПП «Шива» було укладено кредитний договір № KU018029 від 27.07.2012 р. згідно якого, скаржником було надано відповідачу кредит в розмірі 2 630 000,00 доларів США із строком погашення, не пізніше 26.07.2019 р.

В цей же день, 27.07.2012 р., між ПАТ «Фольксбанк», ПП «Шива» та ТОВ «Компанія з управління активами» «Оптіма-Капітал» укладено іншу, тристоронню угоду про врегульовання погашення заборгованостей.

У п.п.1, 2.1, 2.2 такої угоди зазначено, що термін повернення позики за договором процентної позики № 2012/02-15 від 15.02.2012р. буде у будь-якому випадку пізнішою датою, ніж термін повернення кредиту за кредитним договором KU018029 від 27.07.2015 р.

Сторони -2 та 3 зобовязуються погоджувати із стороною-1 (Банк) будь-які зміни, які вони бажають внести до умов договору процентної позики.

З метою реалізації домовленостей викладених п. 1, сторони дійшли згоди про те, що у будь-якому випадку ПП «Шива» виконає свої зобовязання перед ТОВ « Компанія з управління активами «Оптіма Капітал», а ТОВ «Компанія з управління активами «Оптіма Капітал» прийме таке виконання зобовязання лише після того, як ПП «Шива» виконає усі свої зобовязання перед ПАТ «ВіЕс Банк» правонаступника ПАТ «Фольксбанк» за кредитним договором.

В подальшому, сторонами (ПП «Шива» та ТОВ «Компанія з управління активами «Оптіма Капітал»), без залучення третьої сторони ПАТ ««ВіЕс Банк», укладено додаткові угоди про внесення змін і доповнень до названого вище договору процентної позики від 15.02.2012 р. № 2012/02-15, а саме: від 01.12.2013 р., 01.08.2014 р. та 31.12.2014 р. , якими змінювали умови процентної ставки та остаточний строк погашення заборгованості за основним договором.

Згідно умов останньої додаткової угоди від 31.12.2014 р., розділ 5 договору «Порядок повернення суми позики» викладено у наступній редакції:

«п.5.1 Позичальник зобовязаний повернути позикодавцю суму позики (або неповернену її частину у разі дострокового погашення частини позики) в останній день строку, встановленого в п. 4.1 цього договору.

п. 5.2 Сума позики підлягає поверненню шляхом її перерахування на поточний рахунок позикодавця.

п. 5.3 Днем повернення позики (її частини) вважається день зарахування суми позики (її частини) на поточний рахунок позикодавця.

п. 5.4 У будь-який момент суму позики (її частину) може бути достроково повернено позичальником у порядку, передбаченому п. 5.2 договору.

п. 5.5 Позичальник зобов'язаний достроково повернути позикодавцю усю суму позики (або залишок несплаченої суми позики), а також усю суму процентів за користування позикою на письмову вимогу позикодавця, протягом п'яти календарних днів з моменту отримання від позикодавця такої письмової вимоги у разі, якщо за результатами господарської діяльності у 2014 році збитки позичальника будуть перевищувати 10 000 000,00 грн. Визнання розміру збитків позичальника відбувається шляхом аналізу позикодавцем балансу (звіту про фінансовий стан) позичальника по результатах його господарської діяльності у 2014 році, завірену копію якого позичальник зобов'язаний надати позикодавцю не пізніше 23.02.2015 року».

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 р. у справі № 914/3389/15 рішення господарського суду Львівської області від 23.11.2015 р. про відмову у задоволенні позову скасоване, а оскаржувані і вказані вище додаткові угоди

від 01.12.2013 р., 01.08.2014 р. та 31.12.2014 р. визнані недійсними.

Саме такі угоди були підставою прийняття рішення судом першої інстанції у даній справі, які на дату його прийняття були чинними і судове рішення про визнання їх недійсними не існувало.

Виходячи із системного аналізу розділу XII Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції перевіряє правильність рішення суду першої інстанції на дату його прийняття.

Згідно ж із ч.1ст.111-12 цього Кодексу, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Скасовуючи попередню постанову апеляційної інстанції у даній справі від 02.11.2015 р., суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що не було досліджено судом апеляційної інстанції факт безпосереднього порушення прав та охоронюваних законом інтересів автора апеляційної скарги, при цьому, касаційним судом було враховано існування додаткових угод до договору процентної позики від 15.02.2012 р. у яких без згоди ПАТ «ВіЕс Банк» змінено його істотні умови і які не досліджувалися судом першої інстанції.

Згідно ж ст. 91 Господарського процесуального кодексу України, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду.

Зміст вказаної норми свідчить, що судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватись її прав та обов'язків. Суд має вирішити спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник або міститься судження про нього у відповідних правовідносинах. При цьому, у мотивувальній частині рішення повинні міститьсь висновки суду про права та обов'язки такої особи або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки цих осіб. У такому випадку, рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а ї їх процесуальні права.

Виконуючи вказівки касаційної інстанції, судова колегія під час нового апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, приходить до висновку, що безпосереднім фактом порушення прав та охоронюваних законом інтересів апелянта у даній справи як особи, яка не приймала участь у справі, може бути лише факт визнання вказаних вище додаткових угод від 01.12.2013 р., 01.08.2014 р. та 31.12.2014 р. недійсними, який на дату прийняття рішення судом першої інстанції у даній справі не існував, вказані додаткові угоди були чинними.

У даному разі, апелянт не позбавлений права відновити своє порушене право чи охоронюваний законом інтерес у процесуальний спосіб, визначений розділом XIII Господарського процесуального кодексу України «Перегляд рішення, ухвали, постанови господарського суду за ново виявленими обставинами».

Будь-яких інших достатніх обґрунтувань апелянтом у апеляційній скарзі не наведено щодо вирішення судом першої інстанції його прав та обовязків.

Крім цього, автором апеляційної скарги також всупереч ст. 33 ГПК України не подано та не наведено інших обґрунтувань порушення оскаржуваною ухвалою майнових, немайнових повязаних з майновими прав, які відносяться до сфери регулювання цивільного та господарського законодавства.

Оскільки як встановлено вище, права ПАТ «ВіЕс Банк» оскаржуваним судовим рішенням та на дату його прийняття, безпосередньо не порушені, питання про її права і обов'язки у справі судом першої інстанції не вирішувалися, тому провадження у даній справі за апеляційною скаргою підлягає припиненню у зв'язку з відсутністю суб'єкту апеляційного оскарження.

Враховуючи викладене, керуючись п.1 ч.1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд,

У Х В А Л И В:

1. Провадження у даній справі № 914/930/15 за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» м.Львів, припинити.

2. Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя О.І.Матущак

Судді Г.М.Гнатюк

ОСОБА_1