КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2016 р. Справа№ 910/10298/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Рудченка С.Г.

при секретарі судового засідання Білецькому Л.І.

від позивача - Лавриненко К.Л.( дов 644 від 21.03.2016р.);

від відповідача - Верхотуров О.О.( дов. № 1 від14.03.2016р.);

від третьої особи - не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2015 року

у справі №910/10298/15 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальність "М.М.Д.", м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_4, м. Київ

про стягнення 1577213,64 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" подало до Господарського суду міста Києва позов до товариства з обмеженою відповідальність "М.М.Д." про стягнення 1 577 213, 64 грн.

Ухвалою суду першої інстанції від 09.07.2015 року залучено до участі у справі як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог не предмет спору, ОСОБА_4.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2014 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд посилався на те, що зобов'язання відповідача за Кредитним договором було забезпечене договором застави майнових прав на грошові кошти за договором банківського вкладу. Таким чином, в порядку реалізації предмета застави згідно ч. 1 ст. 23 Закону України "Про заставу" майнові права на грошові кошти за договором банківського вкладу на підставі договору відступлення права вимоги перейшли до позивача, що призвело до припинення зобов'язань відповідача за Кредитним договором й фактичної реалізації права застави шляхом задоволення вимог позивача в сумі 1 577 213, 64 грн. тощо.

17.02.2016 року, не погодившись із вказаним рішенням, публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2015 року у справі №910/10298/15 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На думку апелянта, місцевий суд помилився, коли встановив, що вимоги позивача за кредитним договором були задоволені в порядку реалізації предмета застави згідно ч. 1 ст. 23 Закону України "Про заставу" за рахунок грошових коштів, які належали відповідачу на підставі договору банківського вкладу, в зв'язку з чим кредитне зобов'язання припинилось, оскільки такий висновок суду суперечить положенням ст.ст. 26, 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст. 19 Закону України "Про заставу", Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" тощо.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2016 року прийнято апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2015 року у справі №910/10298/15 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 23.03.2016 року.

18.03.2016 року до канцелярії Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу та письмові пояснення по суті справи, у відповідності до яких останній просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2016 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 20.04.2016 року.

18.04.2016 року до канцелярії Київського апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення відповідача із залученням практики Вищого господарського суду України, в яких останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2016 року відкладено розгляд справи на 27.04.2016 року.

В судове засідання, призначене на 27.04.2016 року, з'явились представники позивача та відповідача, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

На підставі ст. 101 ГПК України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції, дійшов висновку про безпідставність й необґрунтованість позовних вимог з яким колегія суддів погоджується.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 23.02.2005 року відкрите акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" (кредитодавець) та товариство з обмеженою відповідальністю "Росток-СД" (позичальник) уклали кредитний договір № 36 з наступними змінами та доповненнями до нього (далі - Кредитний договір) (Том 1, а.с. 09-12).

У відповідності до п. 1.1 вказаного договору кредитодавець зобов'язався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що складають невід'ємну частину договору.

Згідно п. 1.1.1 Договору кредит надається у формі поновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом в сумі 1 500 000, 00 грн. Термін користування кредитом до 16-00 21.02.2006 (п.1.1.2), процентна ставка за користування кредитом 20 % річних (п.1.1.3).

За умовами пункту 3.3.5 Кредитного договору позичальник зобов'язався сплачувати кредитодавцеві проценти та комісії на умовах, визначених цим договором.

У разі несвоєчасного погашення кредиту, сплати процентів та комісій, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в національній валюті України у розмірі подвійної процентної ставки, визначеної п. 1.1.3 цього договору, від суми відповідного непогашеного платежу за кожний день прострочення виконання, за реквізитами та у день, вказаними кредитодавцем (п. 4.3 Кредитного договору).

Надалі, між сторонами було укладено ряд договорів, якими внесено зміни до Кредитного договору: додаткова угода №1 від 24.02.2005 року, додаткова угода №2 від 25.02.2005 року, додаткова угода №3 від 01.06.2005 року, додаткова угода №4 від 21.02.2006 року, додаткова угода №5 від 18.04.2006 року, додаткова угода №6 від 23.03.2007 року, додаткова угода №7 від 07.12.2007 року, додаткова угода №8 від 21.02.2008 року, додаткова угода №9 від 05.03.2008 року, додаткова угода №10 від 20.02.2009 року, договір про внесення змін №11 від 07.05.2009 року, додаткова угода №12 від 18.06.2009 року, додаткова угода №13 від 19.02.2010 року, додаткова угода №14 від 06.04.2010 року, додаткова угода №15 від 19.08.2010 року, договір про внесення змін №16 від 17.03.2010 року, договір про внесення змін №17 від 21.03.2010 року, договір про внесення змін №18 від 19.09.2011 року, договір про внесення змін №19 від 09.04.2012 року, договір про внесення змін №20 від 12.04.2013 року, договір про внесення змін №21від 09.04.2014 року, договір про внесення змін №22 від 20.06.2014 року. (Том 1, а.с. 14-34).

Додатковою угодою №12 від 18.06.2009 сторони Кредитного договору домовились здійснити заміну позичальника - ТОВ "Росток-СД" шляхом переведення боргу на нового боржника - товариство з обмеженою відповідальністю "М.М.Д.", та визначили новий термін остаточного повернення кредиту до 19 лютого 2010 року включно.

Договором № 17 від 21.03.2010 про внесення змін до Кредитного договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом на рівні 17,75%, а договором про внесення змін № 22 від 20.06.2014 сторони домовились визначити термін остаточного повернення кредиту - 19 червня 2015 року включно.

У відповідності до п. 1.3 Кредитного договору визначено, що застава виступає забезпеченням виконання позичальником своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат.

Пунктом 7.4 кредитного договору (в редакції, яка викладена в додатковій угоді № 12 від 18.06.2009), цей договір набирає чинності з дати його укладання та діє до повного виконання сторонами прийнятих на зобов'язань.

Умови передачі майна в заставу та звернення стягнення на заставлене майно регулюються нормами чинного законодавства і відповідним договором застави/поруки/іпотеки (п. 1.3.2 Кредитного договору).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивачем у повному обсязі виконано зобов'язання за кредитним договором №36.

Сторони передбачили (п. 2.11.1 Кредитного договору), що в разі наявності у позичальника простроченої більше 5 (п'яти) банківських днів заборгованості за траншами/кредитом, нарахованими процентами та комісіями, банк має право призупинити надання траншів/кредиту та вимагати дострокового погашення заборгованості за цим договором у повному обсязі.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Як встановлено місцевим судом, листом від 19.02.2015 р. №31/1-2208 (копія листа з доказами його направлення міститься в матеріалах справи) позивач звернувся до відповідача з вимогою про дострокове погашення кредиту за Кредитними договорами №28 від 10.04.2007 року та №36 від 23.02.2005 року, зокрема вимагав достроково погасити заборгованість перед Банком у загальному розмірі 2 077 698, 00 грн. протягом 7-ми календарних днів від дати отримання даної вимоги. (том 1, а.с. 48-50).

Так, згідно п. 1.3, 1.3.2 Кредитного договору, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат виступає застава. Умови передачі майна в заставу та звернення стягнення на заставлене майно регулюються нормами чинного законодавства України і відповідним договором застави/поруки/іпотеки.

21.03.2011 між банком (заставодержателем) та громадянином України - ОСОБА_4 (заставодавцем) укладено договір застави майнових прав № 36-З-2011 (далі - договір застави). (Том 1, а.с. 124-126).

Відповідно до п. 1.1. договору застави, в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором заставодавець надав заставодержателю в заставу майнові права, які полягають в праві вимоги на грошові кошти в сумі 2 500 000, 00 грн., що знаходяться на вкладному рахунку № 257, відкритому у ПАТ «ВіЕйБі Банк», та належать заставодавцю на підставі договору банківського вкладу "Строковий" № 216755/2011 (в національній валюті України) від 21.03.2011 року (далі - договір банківського вкладу), укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та заставодавцем.

Пунктом 1.3. Заставодавець стверджує, що майно, яке є предметом застави по даному договору, нікому не продане, не подароване, не знаходиться під забороною або під арештом та не перебуває в податковій заставі, окрім обтяження, що було зареєстровано відповідно до умов Договору застави майнових прав №34-З-2011 від 21.03.2011 року, що укладений в забезпечення виконання зобов`язань ЗАТ «Компанія Росток» по Кредитному договору №34 від 10.06.2008 року, укладеному між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ЗАТ «Компанія Росток».

Згідно з п. 1.4. Договору застави, керуючий ст. ст. 212, 512-519 Цивільного кодексу України, Заставодавець, уклав на користь Заставодержателя Договір відступлення права вимоги №36-У-2011 (з відкладальною обставиною) від 21.03.2011 року, відповідно до якого відкладальною обставиною є повне або часткове невиконання Позичальником умов Кредитного договору та/або Заставодавцем цього Договору застави.

21.03.2011 року було укладено Договір відступлення права вимоги №36-У-2011 між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_4. (Том 1, а.с. 127).

У відповідності до умов вказаного договору відступлення кредитор, керуючись ст. ст. 212, 512-519 Цивільного кодексу України, відступає новому кредитору право вимоги (з відкладальною обставиною) на грошові кошти за Договором вкладу «Строковий» №216755/2011 (в національній валюті України) від 21.03.2011 року, укладеному між ПАТ «ВіЕйБі Банк» (Банк) і ОСОБА_4 (вкладник), в сумі заборгованості ПАТ «ВіЕйБі Банк» за Договором вкладу. На момент укладення цього договору розмір права вимоги, що відступається, складав 2 500 000, 00 грн. (п. 1.1.1)

Пунктом 1.2 договору визначено, що відкладальною обставиною в розумінні цього договору є невиконання ТОВ "М.М.Д." зобов'язань по кредитному договору № 36 від 23.02.2005, укладеним між ПАТ "ВіЕйБі Банк" і ТОВ "М.М.Д." (позичальником) та/або заставодавцем по договору застави майнових прав №36-З-2011 від 21.03.2011 року.

Відповідно пункту 1.3 договору передбачено, що з моменту настання відкладальної обставини, зазначеної в п. 1.2. договору відступлення права вимоги, до нового кредитора (ПАТ "ВіЕйБі Банк") переходить право вимоги, що належить кредитору (ОСОБА_4), визначене в п.1.1 цього договору.

Положеннями ст. 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Аналогічне встановлено й Законом України "Про заставу", згідно ст. 1 якого застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

При заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права (ч. 1 ст. 23 Закону України "Про заставу").

Сторони погодили, що здійснюючи позасудове звернення стягнення та реалізацію майнових прав, що є предметом застави, заставодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок предмету застави, зокрема, шляхом прийняття у власність відступлених майнових прав в порядку, передбаченому чинним законодавством про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, Договором застави та Договором відступлення права вимоги (п. 4.3 Договору застави).

Апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що згаданий пункт Договору застави містить умови правочину уступки права вимоги. Умовою переходу права вимоги за Договором банківського вкладу (депозиту) до позивача (банку) є невиконання відповідачем (позичальником) хоча б одного із зобов'язань, передбачених Кредитним договором. Єдиним застереженням такого переходу права вимоги до банку є письмова відмова позивача від отримання права вимоги, проте такої матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст.ст. 514, 516 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Відповідно до ст. 606 ЦК України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

З огляду на те, що виконання зобов'язання відповідача за Кредитним договором було забезпечено заставою (Договір застави) майнових прав заставодавця на грошові кошти за Договором банківського вкладу в сумі 2 500 000,00 грн., на підставі Договору відступлення права вимоги заставодавець передав заставодержателю (позивачу) право вимоги на ці майнові права з відкладальною обставиною, якою є невиконання зобов'язань відповідача за Кредитним договором, відтак до позивача (нового кредитора) перейшло право вимоги на майнові права на грошові кошти за Договором банківського вкладу в сумі 2 500 000, 00 грн.

Таким чином, виникнення заборгованості у відповідача перед позивачем на суму 1 577 213, 64 грн. за Кредитним договором свідчить про фактичний перехід права вимоги грошових коштів за Договором банківського вкладу в сумі 2 500 000, 00 грн. на користь позивача, припинення зобов'язань за Договором банківського вкладу шляхом поєднання боржника та кредитора в одній особі згідно ст. 606 ЦК України й фактичну реалізацію права застави шляхом задоволення вимог позивача за Кредитним договором за рахунок майнових прав на грошові кошти за Договором банківського вкладу.

Посилання апелянта на те, що задоволення вимог позивача за Кредитним договором в порядку реалізації предмета застави суперечить Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є безпідставним, оскільки в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 згаданого Закону відповідач не є вкладником ПАТ "ВіЕйБі Банк" та не є його кредитором відповідно до приписів ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", відтак встановлені ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження не поширюються на правовідносини, які виникли на підставі Кредитного договору.

Доводи скаржника з приводу того, що ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмежує позивача під час тимчасової адміністрації зараховувати зустрічні однорідні вимоги на підставі ст. 601 ЦК України апеляційний господарський суд вважає помилковими.

Так, згідно п. 4 ч. 5 ст. 36 згаданого Закону (в редакції, що діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин) під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Разом з тим, за Договором застави та Кредитним договором позивач отримав задоволення своїх вимог на підставі ст. 572, ч. 1 ст. 598, 606 ЦК України, а не ст. 601 ЦК України.

Твердження апелянта про те, що задоволення вимог позивача за Кредитним договором в порядку реалізації предмета застави суперечить вимогам Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є необґрунтованими.

Як вище зазначалося, на підставі п. 4.3 Договору застави здійснюючи позасудове звернення стягнення та реалізацію майнових прав, що є предметом застави, заставодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок предмету застави шляхом прийняття у власність відступлених майнових прав в порядку, передбаченому чинним законодавством про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, Договором застави та Договором відступлення права вимоги.

Таким чином, сторонами погоджено, що звернення стягнення на предмет застави може здійснюватися в позасудовому порядку відповідно до цих договорів і закону. Уступка вимоги щодо предмета застави набирає чинності, а права й обов'язки сторін по уступці вимоги виникають відразу після звернення стягнення на предмет застави. При цьому сторони погодили, що укладення (підписання) додаткових документів для підтвердження звернення стягнення на предмет застави та його реалізації не потрібне.

Положеннями ч. 1 ст. 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" встановлено, що якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права. Обтяжувач зобов'язаний повідомити в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, боржника та інших обтяжувачів відповідного права грошової вимоги про свій намір набути на свою користь таке право.

Разом з цим, положення ст. 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" щодо необхідності направлення письмового повідомлення підлягають застосуванню в разі наявності інших обтяжувачів з відповідним пріоритетом, натомість обтяжувачем об'єкта обтяження у даній справі (майнові права на грошові кошти за Договором банківського вкладу в сумі 2 500 000,00 грн.) є виключно публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк", відтак немає жодної необхідності надсилати повідомлення в порядку ст. 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", позивач здійснив реалізацію застави в договірному порядку згідно п. 4.3 Договору застави.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не доведено суду обґрунтованості позовних вимог, не надано належних доказів на підтвердження тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за Кредитним договором, відтак місцевий суд дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 23.07.2015 р. у справі №910/10298/15 - без змін.

2. Матеріали справи №910/10298/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

С.Г. Рудченко