КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2016 р. Справа№ 911/4924/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Рябухи В.І.

Калатай Н.Ф.

за участю представників сторін:

від позивача: Васильєв В.А. - представник, дов. б/н від 17.11.2015;

від відповідача: Медвідь О.П. - представник, дов. № 31 від 25.04.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Росер"

на рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2016

у справі № 911/4924/15 (суддя Чонгова С.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росер"

про стягнення 550 668,00 грн.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України у судовому засіданні 06.04.2016 оголошено перерву до 10.05.2016.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.01.2016 у справі № 911/4924/15 позов задоволено, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 550 668,00 грн. збитків та 8 260,02 грн. судового збору.

Рішення мотивовано тим, що відповідачем не виконано зобов'язання за укладеним з позивачем договором, в частині передачі позивачу 10 525 кг сухого молока; відповідачем не надано суду доказів відповіді на вимогу позивача від 20.08.2013 щодо передачі йому готової продукції та не доведено суду відсутність своєї вини у невиконанні зобов'язання; невиконання відповідачем своїх обов'язків за договором, в частині передачі готової продукції, спричинило негативні наслідки для позивача, а саме збитки у вигляді неодержаного прибутку.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2016 у справі № 911/4924/15 скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права і прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача суму збитків у розмірі 81 096,00 грн.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник не погоджується із висновком суду першої інстанції про прийняття, у якості належного доказу у справі, лише копії акту прийому-передачі сухого молока у кількості 2 825 кг, та зауважує, що подані відповідачем копії ще двох актів прийому-передачі на загальну кількість 9 125 кг сухого молока судом не були прийняті у якості належних доказів, оскільки не засвідчені належним чином, а оригінали документів відповідачем не надані, однак, оригіналів згаданих актів у відповідача немає, тому що ці акти складені без участі останнього.

Посилаючись на положення ст.ст. 34, 36 ГПК України, скаржник вказує на те, що акти прийому-передачі сухого молока у загальній кількості 9 125 кг не можуть бути засвідчені відповідачем, оскільки у відповідача відсутні такі акти в оригіналі, а судом першої інстанції не було дотримано вимог закону щодо витребування таких актів у осіб, у яких вони можуть знаходитись, зважаючи також на те, що відповідачу було надано згоду позивача на отримання сухого молока саме від ТОВ "Погребищенський маслосирзавод".

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів скаржника, посилаючись, зокрема, на те, що в дійсності складався лише один акт прийому-передачі товару від 13.06.2013 на 2 825 кг, копія якого є у справі, а оригінал може бути наданий суду позивачем, а двох інших актів не існує, ці акти є підробленими, з цього питання позивач звертався до Шевченківського РВ УМВС України в м. Києві і у даний час розслідується кримінальне провадження № 0001193 за ч.1 ст.358 КК України.

У письмовому поясненні від 25.04.2016 скаржник вказує на те, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунках можливого прибутку, які є теоретичними, побудованими на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач виконав перед ним свої зобов'язання за договором № 15052013 від 15.05.2015, також позивач не довів наявності причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, які позивач нібито поніс.

10.05.2016 через відділ документального забезпечення суду позивачем подано заяву по долучення документів до матеріалів справи.

Розглянувши подану заяву, колегія суддів дійшла висновку про долучення до матеріалів справи документів, доданої до заяви позивача від 10.05.2016, однак, оскільки додані до цієї заяви документи були виготовлені після дати прийняття оскаржуваного рішення, такі документи не є додатковими доказами у розумінні ст.101 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, письмове пояснення, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем подано позовну заяву до суду першої інстанції про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 690 120,00 грн., яка складається із 96 120,00 грн. попередньої оплати та 594 000,00 грн. збитків, що становлять вартість 13 500 кг молока сухого знежиреного.

22.01.2016 позивачем до суду першої інстанції подано заяву про уточнення позовних вимог, у якій позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 626 448,00 грн., що складаються із 75 780,00 грн. попередньої оплати вартості послуг за переробку, не закритої актами виконаних робіт, 550 668,00 грн. збитків за порушення зобов'язання з передання готової продукції в кількості 10 525 кг.

25.01.2016 позивачем до суду першої інстанції подано заяву про додаткове уточнення позовних вимог, у якій позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 550 668,00 грн., що становлять розмір збитків, спричинених недопоставкою 10 525 кг сухого молока, визначеного позивачем на підставі висновку про вартість об'єкта оцінки від 22.01.2016.

Як вбачається із оскаржуваного рішення, вказана заява прийнята судом до розгляду, оскільки позивач скористався своїм правом, передбаченим ст. 22 ГПК України.

Як свідчать матеріали справи, 15.05.2013 між позивачем та відповідачем укладено договір № 15052013, згідно із п.п.1.1, 1.2 якого позивач. за договором замовник, доручає, а відповідач, за договором виконавець, зобов'язується відповідно до умов цього договору обробляти, збагачувати та переробляти давальницьку сировину замовника: молоко коров'яче знежирене у готову продукцію: молоко сухе знежирене; замовник зобов'язується прийняти готову продукцію та оплатити вартість вищезазначених робіт по переробці.

Відповідно до п. 3.1 договору № 15052013 переробка давальницької сировини виконавцем у готову продукцію має бути здійснена протягом однієї доби з моменту прийняття ним давальницької сировини від замовника.

Згідно із п.п. 3.4, 3.7 договору № 15052013 приймання давальницької сировини за кількістю і якістю згідно ДСТУ 3662-97 проводиться за обов'язковою участю уповноваженого представника замовника за адресою: вул. Київська, 61, м. Погребище, Вінницька обл.; доставка сировини виконавцю здійснюється замовником.

В п.4.2 договору № 15052013 сторони погодили, що кожна партія готової продукції оплачується замовником в розмірі 100% передоплати до моменту відвантаження, шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок виконавця, відповідно до виставленого виконавцем рахунку.

Відповідно до п.п. 1, 2 договору № 15052013 здача-приймання готової продукції здійснюється сторонами кожної п'ятниці за актом та видатковою накладною після повідомлення замовника про готовність продукції до здачі; пункт здачі-приймання готової продукції за кількістю і якістю - склад виконавця: доставка готової продукції здійснюється транспортом замовника та за рахунок замовника: вул. Київська, 61, м. Погребище, Вінницька обл.; завантаження готової продукції здійснюється виконавцем за рахунок замовника.

В п.6.1 договору № 15052013 сторони погодили, що даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2013, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Згідно із п. 7.2 договору № 15052013 винна сторона відшкодовує іншій стороні всі прямі збитки у випадку порушення нею своїх зобов'язань за цим договором.

В п.8.1 договору № 15052013 передбачено, що виконавець приймає давальницьку сировину у відповідності до умов даного договору, безпосередньо від замовника за актом прийому-передачі та видатковою накладною із зазначенням в ньому кількості та якості такої сировини.

Відповідно до п.8.4 договору № 15052013 жодна із сторін не може передавати свої права та обов'язки за цим договором третім особам без письмової згоди другої сторони.

В протоколі погодження вартості послуг по переробці давальницької сировини від 15.05.2013, який є додатком № 2 до договору № 15052013, сторони погодили, що вартість послуг по виробництву та пакуванню СЗМ складає 7 200,00 грн. за 1 000 кг готового продукту, з врахуванням ціни мішка та ПДВ.

На виконання договору № 15052013 позивачем поставлено на склад відповідача молоко: 20.05.2013, 20.05.2013, 23.05.2013, 23.05.2013, 26.05.2013, 26.05.2013, всього у загальній кількості на 166 647,00 грн., із якого відповідачем повинно було бути виготовлено молоко сухе у загальній кількості на 13 350,00 грн.

Відповідачем виставлено на оплату позивачу рахунки за переробку давальницької сировини, відповідно до договору № 15052013: № 151 від 22.05.2013 на 33 120,00 грн. (4 600 кг), № 155 від 27.05.2013 - 30 960,00 грн. (4 300 кг), № 158 від 03.06.2013 - 32 040,00 грн. (4 450 кг).

За платіжними дорученнями від 22.05.2013 № 780 та від 05.06.2013 № 909 позивачем сплачено відповідачу за рахунками №№ 151, 155, 158 суми 33 120,00 грн. та 63 000,00 грн., відповідно.

24.05.2013 та 07.06.2013 відповідно до договору № 15052013 працівники позивача з'явились на склад відповідача, зазначений у договорі, для одержання виготовленого продукту, однак, відповідачем виготовлений продукт не був виданий позивачу, про що свідчать наявні у справі акти, складені працівниками позивача, від 24.05.2013, від 07.06.2013, пояснювальні записки від 24.05.2013, від 07.06.2013. Також наявний акт від 07.06.2013, згідно із яким станом на 07.06.2013 на заводі знаходилось 4 175 кг сухого молока.

У процесі розгляду справи судом першої інстанції, позивачем визнано, що 13.06.2013 за актом приймання-передачі Товариством з обмеженою відповідальністю "Погребищенський маслосирзавод", на території якого знаходилась виготовлена відповідачем продукція, передано позивачу 2 825 кг сухого молока, виготовленого з давальницької сировини позивача. У заяві про уточнення позовних вимог від 22.01.2016 позивач наголошує на тому, що зазначений випадок передачі частини товару за відповідача був єдиним, інших передач не було (а.с.215).

20.08.2013 позивачем, відповідно до копії фіскального чеку № 8680 та опису вкладення у цінний лист, направлено відповідачу вимогу від 20.08.2013, у якій, зважаючи на те, що дата виробництва готової продукції останньої партії молока коров'ячого знежиреного припадає на 27.05.2013, отже, згідно із п.5.1 договору № 15052013 підлягає здачі позивачу у наступну за датою переробки п'ятницю тижня, позивач вимагав негайно здійснити приймання-передачу 13 350,00 кг належного позивачу молока сухого знежиреного та надати доступ представникам товариства для вивезення даної продукції, а у разі неможливості виконати цю вимогу - надати обґрунтовану письмову відповідь із зазначенням причин невиконання.

26.08.2013, згідно із копією фіскального чеку № 3704, рекомендованого повідомлення № 08856463, позивач направив відповідачу вимогу, у якій, посилаючись на положення ч.1 ст.612, ст.ст.849, 858 ЦК України, повідомив, що відмовляється від укладеного 15.05.2013 договору № 15052013, у зв'язку з чим вимагав негайно перерахувати 96 120,00 грн. на рахунок позивача.

29.10.2015 позивачем пред'явлено відповідачу вимогу негайно перерахувати 594 000, грн. збитків за порушення порядку виконання зобов'язання з передачі 13 500 кг сухого молока.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу; договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її замовнику.

Відповідачем не було передано позивачу молоко сухе знежирене у строк та у кількості, передбачені умовами договору № 15052013.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом; якщо внаслідок прострочення виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ч.2 ст.849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно не можливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Згідно із ч.ч.1, 5 ст.226 ГК України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі; у разі невиконання зобов'язання про передачу їй індивідуально визначеної речі (речей, визначених родовими ознаками) управнена сторона має право вимагати відібрання цієї речі (речей) у зобов'язаної сторони або вимагати відшкодування збитків.

Як вбачається із заяви позивача від 25.01.2015 про додаткове уточнення позовних вимог, нараховані позивачем збитки у розмірі 550 668,00 грн. становлять вартість непереданого відповідачем позивачу 10 525 кг молока сухого, на виготовлення якого, відповідно до договору № 15052013 позивачем передано відповідачу давальницьку сировину - молоко коров'яче знежирене та сплачено вартість робіт по переробці, пакуванню, з врахуванням вартості таропакувальних матеріалів.

Розмір ринкової вартості 10 525 кг молока сухого - 550 668,00 грн., підтверджено висновком про вартість об'єкта оцінки, зробленим на підставі Звіту про незалежну оцінку вартості об'єкта: збиток ТОВ "Рихальський завод сухого молока" від нестачі (недопоставки) (розтрати, привласнення) матеріальних цінностей - готової продукції молока сухого знежиреного 1,5% жирності згідно із ДСТУ 4273:2003 у кількості 10 525 кг, виготовленим Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4, Сертифікат НОМЕР_1 від 07.08.2015, матеріали яких надані до справи (а.с.221-236, 1т.).

Статтею 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання, або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено; під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

В ч.1 ст.225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, у тому числі, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно із ч.ч.1, 2, 4 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода); на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Як встановлено в ч.ч.1, 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів; кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів; права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, відшкодування збитків; порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Матеріалами справи підтверджено факт спричинення збитків позивачу внаслідок порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору, розмір збитків, причинно-наслідковий зв'язок між порушенням відповідача та спричиненням збитку, вина відповідача у невиконанні договірних зобов'язань.

Доводи апеляційної скарги не є такими, що відповідають нормам законодавства та матеріалам справи.

Оскільки позивачем визнано факт передання позивачу через представника останнього, Товариством з обмеженою відповідальністю "Погребищенський маслосирзавод" сухого обезжиреного молока у кількості 2 825 кг за актом прийому-передачі від 13.06.2013, то судом першої інстанції обґрунтовано було прийнято копію цього акту в якості доказу у справі № 911/4924/15.

Однак, факти одержання від згаданого маслосирзаводу сухого знежиреного молока у кількості 5 325 кг за актом прийому-передачі від 14.06.2013 та у кількості 3 800 кг за актом прийому-передачі від 13.06.2013, ксерокопії яких відповідачем надано до матеріалів справи, позивач заперечує, у зв'язку з чим, належним доказом здійснення відповідачем виконання договірних зобов'язань у вказаних розмірах повинні бути оригінали згаданих актів прийому-передачі, або належним чином засвідчені копії, тобто учасниками складення актів прийому-передачі та документи, підтверджуючі здійснення передачі продукції саме у рахунок виконання договору № 15052013, оскільки в актах відсутнє посилання на договір.

Оскільки позовні вимоги ґрунтуються на порушенні відповідачем умов договору № 15052013, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Погребищенський маслосирзавод" не є стороною за цим договором, то на останнього не покладено зобов'язань перед позивачем, також у згаданих актах прийому-передачі відсутнє посилання на договір № 15052013, отже, у суду першої інстанції не будо підстав для витребування документів від маслосирзаводу.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Наявна у матеріалах справи копія договору оперативного лізингу (оренди) від 01.08.2012, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Погребищенський маслосирзавод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Росер", свідчить про існування правовідносин між сторонами за цим договором, однак, стан його виконання не є підставою позову у справі № 911/4924/15, тому, якщо мало місце невиконання маслосирзаводом договірних зобов'язань перед відповідачем, така обставина не впливає на обов'язок відповідача виконати зобов'язання перед позивачем за договором № 15052013.

Посилання скаржника на судову практику щодо складу неодержаних доходів (упущеної вигоди) безпідставне, оскільки позивачем пред'явлені вимоги про стягнення збитків не у вигляді упущеної вигоди; також, матеріалами справи підтверджено усі необхідні складові частини збитків, які вимагаються нормами чинного законодавства: факт спричинення, розмір, наслідково-причинний зв'язок між невиконанням відповідачем договірного зобов'язання та збитком, вина відповідача.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо віднесення збитків до такого виду, як неодержаний прибуток, проте, така обставина не впливає на правильний висновок суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог, відповідність вимогам законодавства та наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.ст.99, 101 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі; апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданим суду першої інстанції; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення у повному обсязі.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про задоволення позову таким, що відповідає нормам чинного законодавства та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2016 у справі № 911/4924/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Росер" залишити без задоволення.

2. Справу №911/4924/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Повний текст постанови складено 12.05.2016.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді В.І. Рябуха

Н.Ф. Калатай