КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2016 р. Справа№ 911/5429/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Пандора -ДАВ» на рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2016 року

у справі № 911/5429/15 (суддя - Конюх О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега»

до Приватного підприємства «Пандора-ДАВ»

про стягнення 37 832, 44 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Грабовський О.О., довіреність №55/ЗОВ від 15.12.2015 року

від відповідача: Демчук О.В., довіреність б/н від 09.01.2016 року

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Омега» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства «Пандора-ДАВ» про стягнення 37 832, 44 грн страхового відшкодування в порядку регресу.

Позов обґрунтований тим, що позивач, як страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.09.2014, поліс № АІ/3810493, виплатив третій особі страхове відшкодування в сумі 37832,44 грн. Оскільки згідно постанови Тетіївського районного суду Київської області від 14.08.2015р. причиною ДТП визначено неналежний технічний стан автомобіля МАН, та порушення його водієм Правил дорожнього руху, то згідно ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Омега» вважає, що отримало право пред'явити вимогу в порядку регресу до страхувальника, в даному випадку до Приватного підприємства «Пандора-ДАВ», як юридичної особи, працівник якої визнаний винним у ДТП.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.02.2016 року позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» задоволено повністю. Стягнуто з Приватного підприємства «Пандора-ДАВ» на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» 37 832, 44 грн страхового відшкодування, 1218 грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, Приватне підприємство «Пандора-ДАВ» подав апеляційну скаргу (вх. № 260/16 від 09.03.2016 року), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2016 року у справі № 911/5429/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що належний йому автомобіль МАН був в належного технічному стані, і протилежного позивачем не доведено, відтак ДТП, яке було визнано позивачем страховим випадком сталось за відсутності вини водія та Приватного підприємства «Пандора-ДАВ», що виключає можливість звернення до нього, як страхувальника згідно ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з регресним позовом.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2016 року апеляційну скаргу Приватного підприємства «Пандора -ДАВ» на рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2016 року у справі №911/5429/15 прийнято до провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні 27.04.2016 року.

У судовому засіданні 27.04.2016 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2016 року у справі № 911/5429/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Представник позивача у судовому засіданні 27.04.2016 року заперечив проти вимог апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а тому просив рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2016 року у справі №911/5429/15 залишити без змін.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

15.07.2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП), за участю транспортного засобу марки МАН, державний номер НОМЕР_1, під керуванням працівника Приватного підприємства «Пандора -ДАВ» - водія ОСОБА_3, та транспортного засобу марки Фольксваген, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Факт ДТП підтверджується довідкою № 68385998, наданою ВДАІ ГУМВС України (а.с. 13), відповідно до якої автомобіль Фольксваген, державний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження передньої нижньої частини.

Постановою Тетіївського районного суду Київської області від 14.08.2015 у справі №380/1219/15-п встановлено, що Демчук О.В., що працював водієм у ПП «Пандора-ДАВ», не перевірив технічний стан автомобіля перед виїздом, внаслідок чого у нього відірвалося заднє ліве колесо, що спричинило ДТП. Вказаною постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні ДТП та накладено адміністративний штраф.

З матеріалів справи вбачається, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля МАН, державний номер НОМЕР_1, особи винної у скоєні ДТП, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «Омега» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.09.2014 № АІ/3810493 зі строком дії до 11.09.2015 року з встановленим розміром франшизи - 500,00, 00 грн. та лімітом відповідальності страховика - 50 000,00 грн. за шкоду заподіяну майну (а.с. 10).

17.07.2015 року потерпіла особа звернулась до позивача із Заявою про настання страхового випадку за договором та виплату страхового відшкодування за договором загальнообов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до звіту по визначенню матеріального збитку № 4077 від 02.08.2015 (а.с. 15-21) матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_2, внаслідок ДТП, що відбулась 15.07.2015 року, складає 38332,44 грн. (сума вартості відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу).

Позивачем був складений страховий акт № 3685-ЦВ від 05.10.2015 та розрахунок страхового відшкодування від 30.09.2015, згідно якого сума страхового відшкодування склала 37832,44 грн (а.с. 11).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи платіжного доручення №3798 від 12.10.2015 (а.с. 10), позивач виплатив власнику автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_2, страхове відшкодування у сумі 37832,44 грн. (сума оціненої шкоди з врахуванням фізичного зносу за вирахуванням франшизи).

У зв'язку з тим, що ДТП сталась внаслідок неналежного технічного стану автомобіля страхувальника, Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Омега» після виплати потерпілій особі страхового відшкодування звернулась з регресною вимогою до свого страхувальника - Приватного підприємства «Пандора-ДАВ» з вимогою №2072 від 19.11.2015 року в порядку підпункту г) п.38.1.1.ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про сплату виплаченого відшкодування у розмірі 37 832,44 (а.с. 9). Оскільки Приватне підприємство «Пандора-ДАВ» відповіді на вимогу не надало, суму страхового відшкодування не сплатило, позивач звернувся з позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Колегія суддів звертає увагу, що за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України).

Вирішуючи спори, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, наприклад, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки, і під час його експлуатації в порядку ст.ст. 1187, 1188 ЦК України діє презумпція вини особи, яка здійснює діяльність, пов'язану з його використанням.

При цьому, володілець звільняється від обов'язку відшкодування шкоди тільки тоді, коли доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що поданими документами не доведено факту неналежного технічного стану транспортного засобу на момент ДТП, отже підстав для тверджень, що ДТП виникла внаслідок винних дій водія є безпідставними. Однак, колегія суддів вважає необґрунтованими зазначені твердження апелянта, оскільки згідно вищенаведених приписів законодавства обов'язок доказування відсутності вини покладається саме на відповідача, як страхувальника за полісом та особи, відповідальної згідно ст. 1172 ЦК України за заподіяну шкоду.

Так, відповідачем до суду першої інстанції надано Протокол перевірки технічного стану транспортного засобу №00585-03039-15, який складено 29.06.2015 року (а.с. 42), та з якого вбачається, що автомобіль MAN, державний номер НОМЕР_1, був визнано технічно справним. Разом з цим суд апеляційної інстанції зазначає, що ДТП, внаслідок якої позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі, сталась 15.07.2015 року, тобто через два тижні після проведеного огляду. Жодних документів, які підтверджували б проведення перевірки технічного стану автомобіля в день ДТП сторонами не надано, не надано також і висновків експертиз щодо стану транспортного засобу MAN, державний номер НОМЕР_1 після ДТП, які могли б підтвердити, що колесо відірвалось внаслідок певних обставин, не пов'язаних з технічним станом самого автомобіля, наприклад через дорожні умови чи інші чинники.

Відтак, посилання апелянта щодо належного технічного стану автомобіля MAN, державний номер НОМЕР_1 на момент виникнення ДТП колегія суддів відхиляє як такі, що спростовуються наявними в матеріалах справи іншими документами.

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої пунктом «а» пункту 41.1. статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до підпункту г) п. 38.1.1. ст.. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 2.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Враховуючи, що постановою Тетіївського районного суду Київської області від 14.08.2015 року, яка не оскаржена у визначеному законом порядку, встановлено вину працівника відповідача - водія ОСОБА_3, в порушенні Правил дорожнього руху, які зокрема пов'язані із порушенням п. 2.3. Правил, що спричинили ДТП, беручи до уваги, що жодними доказами відповідачем не спростовано обставин щодо неналежного технічного стану транспортного засобу в момент ДТП, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду, про існування підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення в порядку регресу виплаченого ним страхового відшкодування у розмірі 37 832,44 грн.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Київської обалсті від 09.12.2015 року у справі №910/24209/15 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. 33, 34, 49, 99, 101, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Пандора -ДАВ» на рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2016 року у справі №911/5429/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2016 року у справі №911/5429/15 залишити без змін.

3. Справу №911/5429/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

В.Г. Суховий