ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2016 р.Справа № 922/896/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго" (м. Харків)
до Управління служби безпеки України в Харківській області (м. Харків)
про стягнення 14388,12 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (дов. №01-42юр/3633 від 12.05.2015 року);

відповідача - ОСОБА_2 (дов. №70/16-5129 від 22.03.2016)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, АК "Харківобленерго", звернувся до господарського суду з позовною заявою, в який прохає суд стягнути з КУправління служби безпеки України в Харківській області на користь позивача заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором про постачання електричної енергії №531384 від 25.02.2014. Відповідно вимог позовної заяви, заявлена до стягнення сума заборгованості становить 14388,12 грн., з яких 12909,90 грн. - вартість електричної енергії за період виникнення боргу з січня 2015 р. по березень 2016 р. (де 10758,26 грн. - тарифна складова та 2151,64 грн. - ПДВ 20%), 1478,22 грн. - пеня за період квітень 2015 р. - вересень 2015 р. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконує умови договору в частині своєчасної сплати за надані послуги щодо постачання електричної енергії. Судові витрати просить суд покласти на відповідача.

25.04.2016 року до канцелярії суду (вх.№13725) від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що позов визнає частково, з урахуванням здійсненних оплат.

В судовому засіданні 25.04.2016 року було оголошено перерву до 27 квітня 2016 року о 10:40 год.

26.04.2016 року до канцелярії суду (вх.№14168) від представника відповідача надішли уточнення до відзиву на позовну заяву про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію та штрафних санкцій.

27.04.2016 року до канцелярії суду (вх.№14274) від представника позивача надійшли заперечення, в яких представник позивача вказує на те, що не може погодитись з висновками відповідача, а також, що підставою позову є неповне та несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань за договором № 531384 від 25.02.2014 року щодо своєчасної оплати отриманої електричної енергії.

27.04.2016 року до канцелярії суду (вх.№14279) від представника позивача надійшла заява, в якій представник позивача просить суд припинити провадження у справі в частині стягнення вартості електричної енергії в розмірі 7457,47 грн., в зв'язку з частковою оплатою відповідачем основного боргу.

27.04.2016 року до канцелярії суду (вх.№14364) від представника відповідача разом із супровідним листом надійшли додаткові документи по справі, які долучені судом до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 27.04.2016 року просив суд припинити провадження у справі в частині стягнення вартості електричної енергії в розмірі 7457,47 грн. в зв'язку з частковою оплатою відповідачем основного боргу.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.04.2016 року просив суд припинити провадження у справі в розмірі 7457,47 грн., у зв'язку з частковою оплатою заборгованості.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На підставі договору про постачання електричної енергії від 25.02.2014 № 531384 (далі - Договір) АК «Харківобленерго» (постачальник) відпускає УСБУ в Харківській області (споживач) електричну енергію. На підставі п. 9.4 Договір пролонгований на 2016 рік.

Відповідно до Закону України «Про електроенергетику» від 16.10.1997 № 575/97-ВР та «Правил користування електричною енергією», затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (далі - «Правила»),

договір про постачання електричної енергії є основним документом та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Зокрема, укладення Договору № 531384 означає, що між компанією та Відповідачем досягнуто згоди з усіх його умов.

У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання щодо оплати електричної енергії повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та чинних нормативно-правових актів.

Відповідно до п. 7 ст. 276 ГК України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору, п. 2.2.2 якого передбачено, що постачальник електричної енергії зобов'язується постачати електричну енергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 Договору, з урахуванням розділів 6, 7 Договору, відповідно до додатка 1 «Договірні величини споживання» та додатка 2 «Порядок розрахунків».

Також відповідно до п. 2.3.3 Договору споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування. Згідно з п. 5 додатка 2 остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунку, який виставляється постачальником електричної енергії на основі даних про фактичне споживання електричної енергії. Відповідно до п. 5 додатка 2 до Договору споживач повинен отримати рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений протягом 5 операційних днів з дня його отримання.

Зобов'язання щодо оплати електричної енергії повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та чинних нормативно-правових актів (ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України). Крім того, в п. 2.3.1 договору, передбачено обов'язок споживача виконувати його умови.

Оплата обсягу спожитої електричної енергії відповідно до п. 1 ст. 275 ГК України та п. 10.2 «Правил» є обов'язком відповідача як споживача електричної енергії.

З матеріалів справи вбачається, що до відкриття провадження у справі, Управлінням СБ України в Харківській області не було сплачено вартість спожитої електричної енергії відповідно до договору в повному обсязі.

Таким чином, позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушено права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи відповідач добровільно погасив заборгованість в сумі 7457,47 грн. за договором про постачання електричної енергії від 25.02.2014 № 531384, що зумовлює висновок суду про необхідність припинення провадження у справі в цій частині позовних вимог через відсутність предмету спору на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Враховуючи вказані обставини та приймаючи до уваги вимоги ст. 526 Цивільного Кодексу України, а саме те, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача про стягнення заборгованості за отриману електричну енергію в сумі 5452,43 грн. правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Стосовно нарахованих позивачем сум пені суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.ст.193, 198 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочення платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 4.2.1 договору, при порушенні термінів розрахунку за спожиту електричну енергію споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Згідно зі статті 18 Закону України "Про Службу безпеки України", фінансування, матеріально-технічне та соціально-побутове забезпечення Служби безпеки України здійснюється Кабінетом Міністрів України у порядку, визначеному Верховною радою України, за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до Бюджетного кодексу України, бюджетна установа - це органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Управління служби безпеки України у Харківській області - це установа, що в повному обсязі фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з п. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо іншого не призначено Законом України «Про державний бюджет України», також в п. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України зазначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Враховуючи приписи ст. 51 Бюджетного кодексу України, відповідач є лише розпорядником бюджетних коштів, оскільки здійснює бюджетні зобов'язання на підставі затвердженого розпорядником кошторису, за дорученням якого Державне казначейство України здійснює платежі.

Таким чином, Управління здійснює оплату за наявності бюджетних асигнувань та за відповідними кодами економічної класифікації видатків бюджету.

Згідно п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, вправі зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Беручи до уваги той факт, що Управління є бюджетною установою, виплата зазначених в позовній заяві штрафних санкцій може призвести до можливого зменшення фінансування Управління, що в свою чергу, створить передумови до неефективного виконання ним завдань, які відповідно до чинного законодавства покладаються на органи СБ України, враховуючи добровільне часткове погашення основного боргу відповідачем, суд, як виняток, вважає можливим задовольнити клопотання позивача про зменшення пені частково, зменшивши її на 50%, що становить 739,11 грн. В іншій частині стягнення з відповідача пені слід відмовити.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн., оскільки з його вини спір було доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління служби безпеки України у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, 2; р/р 0095, банк - ГУДКУ у Харківській області, МФО 851011, код 20001711) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61003, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, ) на п/р 07 в філії ХОУ ВАТ ДОБУ, МФО 351823, суму заборгованості за електричну енергію в розмірі 5452,43 грн. (де 4543,70 грн. - тарифна складова та 908,73 грн. - ПДВ 20%), на п/р 5 в АТ "ОСОБА_3 Аваль", м. Київ МФО 380805 пеню за період з квітня 2015 р. по вересень 2015 р. у розмірі 739,11 грн., та судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення з відповідача основного боргу в частині 7457,47 грн. провадження у справі припинити.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.04.2016 р.

Суддя ОСОБА_4