ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

25.04.2016р. Справа № 905/1493/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В.

при секретарі судового засідання Степаненко Д.І.

розглянувши заяву: ОСОБА_1, м. Харків

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛОМЕЯ АТ», м. Маріуполь 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІЛАНТ КОМ», м. Київ

про: вжиття запобіжних заходів

За участю представників:

Від заявника: ОСОБА_2 - за довіреністю б/н від 13.02.2015р., ОСОБА_3 за довіреністю б/н від 24.03.2015р.

Від осіб, щодо якох просять вжити запобіжні заходи: не з'явились

Присутня особа: ОСОБА_4 (посвідчення № 277)

ВСТАНОВИВ:

20.04.2016 року до господарського суду Донецької області надійшла заява ОСОБА_1, м. Харків про вжиття запобіжних заходів щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛОМЕЯ АТ», м. Маріуполь та Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІЛАНТ КОМ», м. Київ в порядку, передбаченому розділом V-1 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши заяву про вжиття запобіжних заходів суд встановив, що заявником її було подано з порушення вимог, викладених у статті 43-3 ГПК України, у зв'язку з чим ухвалою суду від 20.04.2016 року заяву було залишено без руху для усунення недоліків.

22.04.2016 року через канцелярію суду від заявника надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про залишення заяви без руху.

Ухвалою суду від 22.04.2016 року після усунення заявником недоліків в заяві, її було прийнято судом до розгляду.

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилався на те, що рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 01.04.2016р. визнано недійсним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Соломея АТ» від 16.11.2012р. в розмірі 80,3 %, що становить 1525700 (один мільйон п'ятсот двадцять п'ять тисяч сімсот) гривень та визнано за ОСОБА_1 право власності на частку у статутному капіталі ТОВ «Соломея АТ» в розмірі 80,3%, що становить 1525700 (один мільйон п'ятсот двадцять п'ять тисяч сімсот) гривень.

Разом із тим, відповідно до договору купівлі-продажу від 31.03.2016р. ТОВ «Соломея АТ» було продано ТОВ «ТРІЛАНТ КОМ» майно, яке є предметом договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Соломея АТ» від 16.11.2012р.

За таких обставин заявник просить суд вжити наступні запобіжні заходи шляхом:

1) накладення арешту на спірне майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРІЛАНТ КОМ», м. Київ, що знаходиться за адресою: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Металургів, буд. 69 прим. 129, 130;

2) накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛОМЕЯ АТ», м. Маріуполь, які були отримані після продажу спірного майна:

- р/р 8 в ПАТ «Райффайзен банк Аваль» МФО 380805;

- р/р 6182 в ПАТ «ВТБ банк» МФО 321767.

В судове засідання з'явились представники заявника, підтримали заяву про запобіжні заходи та просили її задовольнити у повному обсязі.

Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з'явились, письмових заперечень не надали.

За вимогами ч.1 ст. 43-4 ГПК України заява про вжиття запобіжних заходів розглядається не пізніше двох днів з дня її подання господарським судом, в районі діяльності якого належить провести ці процесуальні дії, з повідомленням заінтересованих осіб. Однак неявка їх не перешкоджає розглядові заяви.

За таких обставин господарський суд вважає за можливе розглянути заяву без участі представників заінтересованих осіб, які не з'явились в судове засідання.

Розглянувши матеріали заяви про вжиття запобіжних заходів та додані до неї документи, проаналізувавши положення чинного законодавства України, вислухавши пояснення представників заявника, суд вважає, що підстави для задоволення заяви відсутні, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 43-1 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) особа, яка має підстави побоюватись, що подача потрібних для неї доказів стане згодом неможливою або утрудненою, а також підстави вважати, що її права порушені або існує реальна загроза їх порушення, має право звернутися до господарського суду з заявою про вжиття, передбачених статтею 43-2 цього Кодексу, запобіжних заходів до подання позову.

Отже, за змістом статті 43-1 вказаного Кодексу, підставами вжиття запобіжних заходів є обставини, які дозволяють заінтересованій особі стверджувати, що її права порушені або існує реальна загроза їх порушення. При цьому, заінтересована особа повинна довести необхідність терміновості вжиття запобіжних заходів, тобто необхідність вирішення цього питання до пред'явлення позову.

Як зазначено у п. 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" відповідно до пункту 4 частини першої статті 43-3 ГПК заява про вжиття запобіжних заходів повинна містити відомості про обставини, якими заявник обґрунтовує необхідність вжиття таких заходів. Ці обставини мають узгоджуватися з приписами статті 43-1 ГПК, а за змістом пункту 5 частини першої статті 43-3 і частини третьої статті 43-4 ГПК - також й підтверджуватись відповідними доказами з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 названого Кодексу. Витребування і оцінка відповідних доказів, а також доказів наявності у заявника права вимоги (відомості про реєстрацію права, контракт або інший відповідний правочин тощо) здійснюється господарським судом за загальними правилами ГПК про докази.

Відповідно до п. 15 зазначеної постанови у вирішенні питання про вжиття запобіжних заходів господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх застосування з урахуванням такого:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника;

забезпечення збалансованості інтересів заявника і особи, щодо якої просять вчинити запобіжні заходи;

наявності зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і можливим предметом позовної вимоги, яку заявник повинен подати у строк, встановлений частиною третьою статті 43-3 ГПК;

імовірності настання обставин, зазначених у статті 43-1 ГПК;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

В силу положень ч. 6 ст. 43-4 ГПК України у разі відсутності підстав, встановлених статтею 43-1 цього Кодексу, а також невиконання вимог, передбачених частиною третьою цієї статті, господарський суд виносить ухвалу про відмову в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів.

Суд зауважує, що запобіжний захід у вигляді накладення арешту на спірне майно заявника обґрунтовується побоюваннями вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРІЛАНТ КОМ» дій з відчуження майна товариства, яке є предметом договору купівлі-продажу від 31.03.2016р., та, як наслідок, зробить неможливим виконання рішення суду, прийняте за результатами розгляду позовної заяви про визнання даного договору недійсним, яку заявник планує подати до господарського суду.

Проте, арешт майна не є адекватним заходом щодо відчуження майна, оскільки полягає в забороні фізичного недоторкання майна. Запобіганням з відчуження майна є заборона на вчинення таких дій.

Крім того, заборона відчуження цього майна та вчинення будь яких дії щодо цього майна не є видом запобіжних заходів в розумінні ст. 43-2 Господарського процесуального кодексу України.

Види запобіжних заходів, які можуть бути застосовані судом, передбачено ст. 43-2 ГПК України, відповідно до якої запобіжні заходи включають: 1) витребування доказів; 2) огляд приміщень, в яких відбуваються дії, пов'язані з порушенням прав; 3) накладення арешту на майно, що належить особі, щодо якої вжито запобіжні заходи, і знаходиться в неї або в інших осіб.

Що стосується заяви ОСОБА_1, м. Харків про вжиття запобіжних заходів у вигляді накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛОМЕЯ АТ», м. Маріуполь, які були отримані після продажу спірного майна, суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки судом не було встановлено наявності зв'язку між заявленим видом запобіжних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, яку заявник повинен подати у строк, встановлений частиною третьою статті 43-3 ГПК України.

Суду не доведено обставин, які викликають у заявника побоювання, які б підтверджували порушення прав заявника або його уявлення про загрозу порушення цих прав та реальність такої загрози.

Також суд зауважує, що накладення арешту на грошові кошти як запобіжний захід не допускається.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин суд дійшов висновку, що підстави, які були викладені заявником в заяві про вжиття запобіжних заходів, не є підставами в розумінні статті 43-1 ГПК України для задоволення заяви про вжиття запобіжних заходів, оскільки вони не доводять наявності обставин, які б обґрунтовували необхідність вжиття таких запобіжного заходу.

Таким чином, заява ОСОБА_1, м. Харків про вжиття запобіжних заходів не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 43-1 - 43-4, 86, 87 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, м. Харків про вжиття запобіжних заходів - відмовити у повному обсязі.

На ухвалу про відмову в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області протягом п'яти днів з дня її оголошення.

Суддя Ю.В. Бокова