номер провадження справи 12/15/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2016 Справа № 908/457/16

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/457/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця, м. Дніпропетровськ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь, м. Запоріжжя

про стягнення 17791,08 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1, довіреність від 10.12.2015 року

від відповідача ОСОБА_2, довіреність № 20-13 від 21.12.2015 року, ОСОБА_3, довіреність № 20-41 від 04.12.2015 року

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, у судових засіданнях 22.03.2016 року та 25.04.2016 року згідно вимог ст. 77 ГПК України були оголошені перерви до 12.04.2016 року та 27.04.2016 року відповідно, без винесення процесуальних документів суду, за наслідком яких були складені протоколи відповідно до вимог ст. 811 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.04.2016 року за обопільним клопотанням представників сторін строк розгляду справи був продовжений на підставі ст. 69 ГПК України на пятнадцять календарних днів до 02.05.2016 року.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь про стягнення плати за користування вагонами в сумі 5913,72 грн. та збору за зберігання вантажу в сумі 11877,36 грн., що разом складає 17791,08 грн.

До суду, в порядку ст. 79 ГПК України, 11.03.2016 року надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 908/457/16 до завершення процедури реорганізації Державного підприємства «Придніпровська залізниця» та переходу прав та обовязків до правонаступника. В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначає, позивач просить стягнути плату за користування вагонами та охорону вантажу за серпень 2015 року, тобто період, коли ці послуги надавалися Державним підприємством «Придніпровська залізниця» та відносини між ПАТ «Запоріжсталь» і ДП «Придніпровська залізниця» регулювалися договором № ПР/М-07-3/1-НЮ про експлуатацію залізничної підїзної колії ВАТ «Запоріжсталь», яка примикає до станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці № 20/2007/2018 від 24.07.2007 року. При цьому вказує, що згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25.06.2014 року № 200 ПАТ «Українська залізниця» утворене на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізуються шляхом злиття. Разом з тим зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» припинення юридичної особи вважається завершеним з дати державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття. Втім вказує, що відповідно до відомостей ЄДР сайту Міністерства юстиції України ДП «Придніпровська залізниця» () своє існування не припинило, лише перебуває в стані припинення. Тому правові підстави вважати позивача правонаступником прав та обовязків ДП «Придніпровська залізниця» відсутні до завершення процедури реорганізації та внесення в реєстр відповідних відомостей про припинення діяльності ДП «Придніпровська залізниця». При цьому зазначає, що аналогічна позиція викладена в ухвалі господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2015 року у справі № 904/8827/15.

15.03.2016 року на адресу суду від позивача надійшов лист № 13-11/28 від 14.03.2016 року, згідно з яким останній на виконання ухвали від 03.03.2016 року надає для приєднання до матеріалів справи наступні документи: копію договору № ПР/М-07-3/1-1509 НЮ-20/2007/2018 від 24.07.2007 року та копію витягу з заключного передавального акту від 01.12.2015 року.

15.03.2016 року на адресу суду від позивача надійшли пояснення в порядку ст. 22 ГПК України, в яких останній зазначає, що між Державним підприємством «Придніпровська залізниця» та ПАТ «Запоріжсталь» був укладений договір № ПР/М-07-3/1-1509 НЮ-20/2007/2018 від 24.07.2007 року про експлуатацію залізничної підїзної колії Відкритого акціонерного товариства ЗМК «Запоріжсталь», яка примикає до станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці. Додатковою угодою № 19 від 27.11.2015 року строк дії вказаного договору було подовжено до 01.06.2015 року. При цьому вказує, що відповідно постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25.06.2014 року № 200 ПАТ «Українська залізниця» створено Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізуються шляхом злиття згідно з додатком 1. Разом з тим зазначає, що на виконання п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 735 від 02.09.2015 року, яка набула чинності 29.09.2015 року в установленому порядку 21.10.2015 року проведено державну реєстрацію ПАТ «Укрзалізниця». Згідно Статуту публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735 визначено, що товариство є правонаступником усіх прав та обовязків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту (п. 2 Статуту). Вказує, що Державне підприємство «Придніпровська залізниця» входить до Переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування на базі яких утворюється ПАТ «Українська залізниця». Пояснює, що на базі Державного підприємства «Придніпровська залізниця» утворено відокремлений підрозділ ПАТ «Укрзалізниця», який не має статусу юридичної особи регіональна філія «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Тобто ПАТ «Українська залізниця» є правонаступником всіх прав та обовязків Державного підприємства «Придніпровська залізниця» у звязку з чим 22.12.2015 року було підписано додаткову угоду до Договору між позивачем та відповідачем.

Відповідач у справі - Публічне акціонерне товариство Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь, 15.03.2016 року надав суду в порядку ст. 59 ГПК України, відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує, мотивуючи свою позицію наступним:

- вагони, за користування якими позивач нарахував плату та збір за зберігання вантажу надходили до комбінату з 08.08.2015 року по 12.08.2015 року із порушенням строків доставки, оскільки з невстановлених причин були відчеплені від основної групи вагонів, надісланих за однією накладною, внаслідок чого відповідно був порушений порядок їх прийому;

- пунктом 35 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 року № 644 встановлено, що видача вантажу, що перевозиться за досильними перевізними документами, провадиться наступним чином: частина вантажу, яка прибула з основною накладною, видається за цією накладною з комерційним актом на ту частину вантажу, що не прибула, частина вантажу, яка прибула з досильним документом, видається на підставі основної накладної та комерційного акта, при цьому комерційний акт у одержувача забирається, про видачу вантажу одержувачу станцією зазначається в основній накладній, досильному перевізному документі та комерційному акті;

- по прибуттю основної групи вагонів залізницею в порушення вищенаведених норм не були оформлені та видані ПАТ «Запоріжсталь» комерційні акти на частину вантажу, що не прибула, така бездіяльність позивача була оскаржена, зокрема про це свідчить скарга від 07.08.2015 року № 80-2048498, однак залізниця не припинила і в подальшому порушувати порядок видачі вантажу, комерційні акти видавалися відповідачу вже разом із вантажем;

- враховуючи відсутність комерційного акту на вантаж, що не прибув, відповідач був вимушений подавати заявку на видачу вантажу, але порушення порядку перевезення з боку позивача змусили вимагати здійснити видачу із перевіркою маси вантажу, що було зумовлено наступним: вантажі, що надходили за досильними накладними фактично адресовані «начальнику станції», тобто не на адресу ПАТ «Запоріжсталь», тому належність цього вантажу відповідачу потребувала перевірки в т.ч. перевірки маси вантажу, про поважність причин відчеплення вагонів від основної групи вагонів в залізничних накладних відповідні відмітки відсутні, отже можна стверджувати про їх відсутність, зокрема позивачем були порушені п. 4.9. Правил оформлення перевізних документів та п. 25.1. Додатку 1 УМЗВС;

- доставка вантажу була здійснена із простроченням і місцезнаходження його за цей час затримки відповідачу не відоме;

- представники станції відмовились видати вантаж із перевіркою маси та участю представника станції, про що було зроблено відповідне застереження в заявках;

- вказує, що порушення позивачем вимог «Правил видачі вантажів» та «Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення» призвело до порушення прав та інтересів відповідача, який з метою захисту своїх порушених прав правомірно вимагав від позивача здійснити видачу вантажу з перевіркою його маси;

- при подальшій прийомці вантажу на комбінат та його зважуванні були виявлені відхилення маси в сторону зменшення від зазначеної в документах, встановлені нестачі підтверджуються комерційними актами;

- позивач порушив умови договору перевезення вантажу, не виконавши свій обовязок зі своєчасної доставки вантажу, до того ж не забезпечив його збереження;

- вважає безпідставним звернення за стягненням плати за користування вагонами за час, який вони простоювали з причин, що не залежали від відповідача. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Безпосередньо в судовому засіданні 15.03.2016 року представник відповідача надав суду із супровідним листом копію постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 року у справі № 904/6145/15 для долучення до матеріалів справи.

21.03.2016 року на адресу суду від відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву в порядку ст. 22 ГПК України, в яких останній зазначає, що надає додаткові докази, які засвідчують не видачу позивачем комерційних актів на вантаж, який не прибув за основними накладними, тобто в порушення п. 35 Правил видачі вантажів, підтверджують оскарження таких дій залізниці з боку відповідача, а також свідчать про факт направлення вантажу не на адресу ПАТ «Запоріжсталь», а на «начальника станції».

22.03.2016 року на адресу суду від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі в порядку приписів ст. 22 ГПК України, в яких останній зазначає наступне:

- згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 утворено Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування (далі - підприємства), які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1;

- додатком 1 до вказаної постанови визначений «Перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», до якого увійшло Державне підприємство «Придніпровська залізниця»;

- 21.10.2015 року проведено державну реєстрацію Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи 40075815;

- постановою Кабінету Міністрів України № 735 від 02.09.2015 року затверджений статут Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», відповідно до п. 2 якого ПАТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обовязків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту;

- 01.12.2015 року складений заключний передавальний акт, відповідно до якого члени правління ПАТ «Укрзалізниця» прийняли майно, правонаступництво щодо якого, у тому числі усіх прав та обовязків, переходять до ПАТ «Українська залізниця»;

- рішенням правління ПАТ «Укрзалізниця» від 16.11.2015 року затверджено Положення про регіональну філію «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», відповідно до розділу 2 якого філія є відокремленим підрозділом товариства, який не має статусу юридичної особи;

- вказує, що між відповідачем та позивачем 22.12.2015 року до договору № ПР/М-07-3/1-1509НЮдч-20/2007/2018 від 24.07.2007 року про експлуатацію залізничної підїзної колії ПАТ «Запоріжсталь», яка примикає до станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці, укладено додаткову угоду № 20, відповідно до якої преамбулу діючого договору в частині Залізниця викладено в іншій редакції, зазначено, що договір з однієї сторони укладений Публічним акціонерним товариство «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», викладено також пункт «Місцезнаходження сторін та банківські реквізити» реквізити Залізниці в іншій редакції, зазначено, що дану додаткову угоду № 20 укладено в звязку з проведенням реєстрації ПАТ «Укрзалізниця» (), яке згідно з Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» є правонаступником Укрзалізниці та підприємств і установ, реорганізованих шляхом злиття відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»;

- позов по справі № 908/457/16 предявлено Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», між ПАТ «Укрзалізниця» та ПАТ «Запоріжсталь» існують договірні відносини, заміна сторони у даній справі правонаступником не здійснюється. Вважає, що відсутні підстави для зупинення провадження у справі та просить суд відмовити в задоволенні клопотання відповідача.

Так, дослідивши подане відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі та мотиви його подання суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи органом, що вирішує господарські спори, або відповідного питання компетентними органами.

Господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках:

1) призначення господарським судом судової експертизи;

2) надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування;

3) заміни однієї з сторін її правонаступником.

Отже, Господарський процесуальний кодекс України передбачає два види зупинення провадження у справі: обов'язковий, зазначений в законі, за наявності якого господарський суд зобов'язаний зупинити провадження у справі, і факультативний, необов'язковий для господарського суду, але який застосовується на його розсуд, зокрема, у випадках заміни однієї з сторін її правонаступником.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені

Виходячи зі змісту норми статті 79 Господарського процесуального кодексу України, необхідною передумовою для застосування факультативного виду зупинення провадження у справі як заміна однієї з сторін її правонаступником мають бути обставини, що перешкоджають її розглядові по суті заявлених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25.06.2014 року № 200 ПАТ «Українська залізниця» постановлено утворити Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній формі на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізуються шляхом злиття, згідно з додатком 1. При цьому в переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється ПАТ «Українська залізниця» вказано і Державне підприємство «Придніпровська залізниця».

Згідно з п. 2 Статуту ПАТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735 товариство є правонаступником усіх прав та обовязків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Наявний в матеріалах справи витяг з протоколу № 5 засідання правління ПАТ «Укрзалізниця» від 16.11.2015 року свідчить про прийняття рішення про затвердження положення про регіональну філію «Придніпровська залізниця», яка не має статусу юридичної особи і діє від імені товариства та й його інтересах, здійснює делеговані товариством функції у визначеному регіоні транспортної мережі, відповідно до мети, завдань та предмету діяльності товариства. Тобто на базі реорганізованого Державного підприємства «Придніпровська залізниця» була створена регіональна філія «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до додаткової угоди № 20 від 22.12.2015 року, сторони виклали назву договору № ПР/М-07-3/1-1509/НЮдч-20/2007/2018 від 24.07.2007 року в наступній редакції: Договір про експлуатацію залізничної підїзної колії ПАТ «Запоріжсталь», яка примикає до станції Запоріжжя-Ліве філії Придніпровська залізниця ПАТ Укрзалізниця. Разом з тим у звязку з утворенням Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, яке є правонаступником Укрзалізниці та підприємств і установ, реорганізованих шляхом злиття, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 Про утворення Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, сторони виклали преамбулу Договору в іншій редакції, зокрема зазначивши, що договір із однієї сторони укладається Публічним акціонерним товариством Українська залізниця, як Залізницею за Договором, що відповідає приписам ст. 627 ЦК України. Таким чином, підписавши вказану додаткову угоду відповідач ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» визнав, що ПАТ Українська залізниця, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 є правонаступником ДП Придніпровська залізниця та погодив нові реквізити останнього, а ПАТ Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця стала стороною договору. Враховуючи викладене, Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця правомірно звернулося до суду з позовом в даній справі як сторона договору № ПР/М-07-3/1-1509/НЮдч-20/2007/2018 від 24.07.2007 року.

Безпосередньо в судовому засіданні 12.04.2016 року представник відповідача надав суду із супровідним листом копію реєстру замовлених листів від 07.08.2015 року для приєднання до матеріалів справи.

15.04.2016 року до суду від відповідача надійшло клопотання, за змістом якого останній на виконання ухвали від 12.04.2016 року просить залучити до матеріалів справи копії залізничних накладних № 40397838, 20162324, 20163308, 46901931, 45758752, 45748290, 44190015, за якими позивач порушив порядок видачі вантажу відповідачу.

Безпосередньо в судовому засіданні 25.04.2016 року представник відповідача надав разом із супровідним листом копію факсограми № 80-2048163 від 06.08.2015 року для долучення її до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 25.04.2016 року надав суду із супровідним листом копії памяток про подавання вагонів, памяток про забирання вагонів, копії накладних, копії комерційних актів та актів загальної форми для долучення їх до справи. Разом з тим надав суду письмові пояснення згідно ст. 22 ГПК України, в яких зазначає, що накази на затримку вагонів не оформлювались, оскільки потреби в їх складанні під час перевезень спірних вагонів на транзитних станціях не виникало. При цьому вказує, що в п. 5.10 розяснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 року № 04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» зазначено, що у разі затримки вагонів на станції призначення з причин, які залежать від вантажовласника, залізниця складає акт загальної форми ГУ-23, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті зазначається час початку та закінчення затримки вагонів і їх номери. Разом з тим зазначає, що станцією призначення Запоріжжя-Ліве було дотримано встановлений порядок оформлення затримки вагонів на станції призначення, що підтверджується актами загальної форми ГУ-23, які складені за фактом затримки з вини вантажоодержувача ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» відповідно до вимог п. 3 Правил складання актів, п. 8 Правил користування вагонами та контейнерами, оскільки затримка виникала з вини вантажовласника на станції призначення Запоріжжя-Ліве. Також вказує, що порушень з боку залізниці під час видачі вантажу не було, дане свідчить про відсутність на адресу позивача з боку відповідача скарг на порушення правил видачі вантажів, як то передбачено Правилами перевезення вантажів. Стосовно виправлень у накопичувальних картах та відомостях плати за користування вагонами пояснює, що вони здійснюються у разі підписання накопичувальної картки з обмовками для відповідного подальшого обліку сум, які не визнаються клієнтами. При цьому таке виправлення виконується в примірнику залізниці та клієнта, та є ідентичні один одному.

Представник позивача в судовому засіданні 28.04.2016 року підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Разом з тим надав суду письмові заперечення згідно ст. 22 ГПК України, в яких зазначає, що на станцію Запоріжжя-Ліве прибували спірні вагони на адресу відповідача, під час технічного та комерційного оглядів вагонів як по прибуттю так і під час спільного огляду з відповідачем порушень не виявлено, зауважень не було. Втім, не зважаючи на ці обставини, відповідач почав надавати заявки на комісійну видачу вантажів для перевірки маси вантажу у вагонах. Позивач вказує, що статтею 52 Статуту, п. 12 Правил видачі вантажів чітко визначені підстави перевірки маси вантажів на станції призначення. Пояснює, що за відсутності підстав, зазначених у вказаних нормативних актах, працівниками станції Запоріжжя - Ліве було відмовлено ПАТ ЗМК "Запоріжсталь" у перевірці ваги за участю представника залізниці. Натомість відповідач з невідомих причин не здійснював забирання вагонів на свою під'їзну колію. Вагони продовжували простоювати на станційних коліях в очікуванні забирання на під'їзну колію ПАТ "Запоріжсталь", факт їх затримки було засвідчено актами загальної форми, які були підписані представником відповідача з обмовкою. Разом з тим зазначає, що через деякий час відповідач без будь-яких пояснень почав вивозити вантаж зі станції, про що були складені акти загальної форми на кінець затримки. Позивач звертає увагу суду на той факт, що скарг на дії працівників станції у відмові від комісійної видачі та складанні комерційних актів, в порядку та в строки встановлені п. 16 Правил складання актів не надходило. Також вказує, що в даному випадку спірні вагони були затримані на станції призначення, отже повідомленням про затримку вагонів є складені акти загальної форми за підписами уповноважених представників залізниці та ПАТ "Запоріжсталь" у відповідності до п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами, в яких вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номерів. Поряд з цим на виконання вимог ухвали суду від 27.04.2016 року пояснює, що під час здавання вагону № 67763813 на під'їзну колію ПАТ "Запоріжсталь" огляд здійснювався разом з представником відповідача в комерційному та технічному відношенні. Під час огляду вагон виявився технічно справним, будь-яких пошкоджень не виявлено, вагон був прийнятий на під'їзну колію за пам'яткою про подавання вагонів № 2104 підписаною без зауважень. Акт загальної форми ГУ-23 про виявлені технічні несправності, акт про пошкодження вагону форми ВУ-25, акт про технічний стан вагону форми 106 не складалися у зв'язку з відсутністю підстав. Також зазначає, що переважування вагону № 52558053 згідно акту № 4270 від 01.08.2015 року ст. Верхівцево Придніпровської залізниці по станції Запоріжжя -Ліве не було здійснено, оскільки даний акт не є підставою для перевірки маси вантажу на станції призначення. Нестачі вантажу у вищевказаному вагоні виявлено не було, що підтверджується відсутністю складених комерційних актів.

Представники відповідача в судовому засіданні 28.04.2016 року проти позову заперечили.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 24.07.2007 року між Державним підприємством Придніпровська залізниця, далі Залізниця, та Відкритим акціонерним товариством Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь, далі Власник був укладений договір про експлуатацію залізничної підїзної колії ВАТ «Запоріжсталь», яка примикає до станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці № ПР/М-07-3/1-1509НЮ20/2007/2018, далі Договір.

До вказаного Договору між сторонами буди підписані наступні додаткові угоди: № 1 від 29.04.2008 року, № 3 від 21.07.2008 року, № 4 від 01.03.2009 року, № 5 від 18.06.2009 року, № 6 від 12.11.2009 року, № 7 від 23.11.2009 року, № 8 від 18.12.2009 року, № 9 від 17.11.2010 року, № 10 від 06.09.2011 року, № 11 від 25.07.2012 року, № 12 від 06.11.2012 року, № 13 від 29.04.2013 року, № 14 від 23.12.2013 року, № 16 від 29.09.2014 року, № 19 від 27.11.2015 року, № 20 від 22.12.2015 року з протоколами розбіжностей від 15.05.2008 року, 15.12.2009 року, 07.08.2008 року, 11.12.2012 року, 18.05.2013 року, 13.01.2014 року.

Відповідно до п. 1 Договору згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору експлуатується підїзна колія, яка належить Власнику, що примикає до станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці через стрілку № 12 до парної горловини парку А, через стрілку № 172 до парної горловини парку Б, яка обслуговується локомотивом Власника. Межею підїзної колії є знаки Межа підїзної колії, які встановлено проти вхідних світлофорів ЧВ парку А станції Запоріжжя-Ліве і НБ станції Східна власника колії.

Згідно з п. 2, 5, 6 Договору (в редакції додаткової угоди № 7 від 23.11.2009 року та додаткової угоди № 5 від 18.06.2009 року) розгорнута довжина підїзної колії складає 306444,96 погонних метрів. На підїзну колію усі вагони передаються через інтервал 1,6 години. Вагони для підїзної колії подаються локомотивом залізниці:

- на колії № № 2-11 парку «А» станції Запоріжжя-Ліве;

- на колії з № № 32-36 парку «Б» станції Запоріжжя-Ліве. Здавання вагонів у технічному та комерійному відношенні провадиться на коліях № № 2-11 парку «А», на коліях № № 32-36 парку «Б» станції Запоріжжя-Ліве. Подальший рух вагонів виконується локомотивом Власника колії.

Умовами п.п. 7.5, 8 Договору сторони узгодили, що огляд і передача вагонів у технічному та комерційному відношенні провадиться на передавальних коліях парків «А» і «Б» станції Запоріжжя-Ліве відповідно до Технологічного процесу роботи станції Запоріжжя-Ліве і Технологічного процесу пункту технічної передачі вагонів станції Запоріжжя-Ліве. При необхідності Власник організовує роботу з розмітки вагонів на коліях станції Запоріжжя-Ліве до передачі їх на підїзну колію. З підїзної колії вагони повертаються через інтервал часу 30 хвилин.

Пунктом 14 Договору (в редакції додаткової угоди № 6 від 12.11.2009 року із протоколом розбіжностей від 15.12.2009 року) Власник колії сплачує Залізниці плату за користування вагонами згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами за ставками, наведеними у Збірнику тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послуги, тарифне керівництво № 1. Усі належні залізниці платежі вносяться згідно з чинного законодавства (ст. 62 Статуту залізниць України) по передоплаті через розрахунковий підрозділ залізниці.

Згідно з п. п. 10, 16.8. Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 29.04.2008 року із протоколом розбіжностей від 15.05.2008 року) сторони визначили, що час, за який нараховується плата за користування вагонами, визначається з моменту зачислення вагонів на користування по інтервалу до моменту закінчення передавальних операцій при поверненні вагонів залізниці. Плата за користування вагонами по відомостях плати форми ГУ-46, підписаними з обмовками Власника, стягується Залізницею з Власника в претензійному порядку.

Умовами п. 19 Договору сторони дійшли згоди про те, що з усіх питань, що не передбачені цим договором, сторони керуються Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів та чинним законодавством.

Згідно з п. 20 Договору (в редакції додаткової угоди № 19 від 27.11.2015 року) дія договору продовжується до 01.07.2016 року включно. Отже, умови договору є дійними і на момент розгляду даної справи судом.

За умовами додаткової угоди № 20 від 22.12.2015 року сторони погодили викласти назву договору № ПР/М-07-3/1-1509/НЮдч-20/2007/2018 від 24.07.2007 року в наступній редакції: Договір про експлуатацію залізничної підїзної колії ПАТ «Запоріжсталь», яка примикає до станції Запоріжжя-Ліве філії Придніпровська залізниця ПАТ Укрзалізниця. Разом з тим у звязку з проведенням реєстрації ПАТ «Укрзалізниця» (), яке згідно з Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» є правонаступником Укрзалізниці та підприємств і установ, реорганізованих шляхом злиття відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 Про утворення Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, сторони виклали преамбулу Договору в іншій редакції, зокрема зазначивши, що договір із однієї сторони укладається Публічним акціонерним товариством Українська залізниця (далі Залізниця), позивач у справі), в особі виконуючого обовязки першого заступника начальника регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства Українська залізниця ОСОБА_4

Позивач в позові вказує, що в серпні 2015 року по станції Запоріжжя-Ліве локомотивом залізниці здійснювалось предявлення вагонів на колії парків «А» та «Б» станції Запоріжжя-Ліве для обробки та подачі на підїзні колії ПАТ «Запоріжсталь» під вантажні операції. Втім, у звязку з несвоєчасним забиранням вагонів під вантажні операції з вини відповідача вагони простоювали на коліях станції Запоріжжя-Ліве, про що працівниками станції були складені акти загальної форми ГУ-23 про затримку вагонів з вини клієнта із зазначенням часу. На підставі вказаних актів були оформлені відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, які відповідач підписав із запереченнями, за якими нарахована плата за користування вагонами в сумі 5913,72 грн. Разом з тим за час затримки вагонів на станції Запоріжжя-Ліве на підставі актів загальної форми відповідачу був нарахований збір за зберігання вантажу в сумі 11877,36 грн. У звязку з несплатою відповідачем нарахованих за час затримки вагонів зборів позивач намагається стягнути їх в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2015 року на станцію Запоріжжя-Ліве на адресу відповідача прибули вагони з вантажем (вугілля) за основними та досильними накладними № 40397838 від 05.08.2015 року, № 40331662 від 01.08.2015 року, № 40397838 від 05.08.2015 року, № 20163308 від 02.08.2015 року, № 20162324 від 02.08.2015 року, № 45901931 від 06.08.2015 року, № 32738254 від 02.08.2015 року, № 45758752 від 03.08.2015 року, № 45755683 від 02.08.2015 року, № 45748290 від 01.08.2015 року, № 44190015 від 03.08.2015 року, № 20114250 від 01.08.2015 року, № 44210052 від 08.08.2015 року, а саме: вагони № 56937345, № 61040879, № 65313520, № 67745901, № 67737544, № 68401249, № 52558053, № 61023685, № НОМЕР_1, № 67763813.

У звязку з несвоєчасним забиранням вказаних вагонів під вантажні операції ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» (відповідач у справі) вагони простоювали на коліях станції Запоріжжя-Ліве, про що працівниками станції були складені акти загальної форми ГУ-23 про затримку вагонів з вини клієнта із зазначенням часу: від 09.08.2015 року № 4618, від 10.08.2015 року № 4633, від 08.08.2015 року № 4604, від 10.08.2015 року № 4642, від 08.08.2015 року № 4602, від 10.08.2015 року № 4639, від 08.08.2015 року № 4601, від 10.08.2015 року № 4637, від 08.08.2015 року № 4599, від 10.08.2015 року № 4636, від 08.08.2015 року № 4600, від 10.08.2015 року № 4638, від 03.08.2015 року № 4566, від 04.08.2015 року № 4576, від 08.08.2015 року № 4603, від 10.08.2015 року № 4640, від 08.08.2015 року № 4605, від 08.08.2015 року № 4611, від 08.08.2015 року № 4612, від 10.08.2015 року № 4641 (т. 1, а.с. 11-15). Зазначені акти підписані представником відповідача з обмовками.

Зазначені вагони подавались залізницею на підїзні колії відповідача, про що свідчить наявні у справі Пам'ятки про подавання вагонів ГУ-45 № 2104, № 2108, та по закінченню вантажних операцій на під'їзній колії, були забрані вантажовласником, про що свідчить Пам'ятки про забирання вагонів № 3029, № 3005, № 3008, № 3015, № 3018, № 3021 (т. 2, а.с. 30-36).

Про затримку та подавання вагонів на підставі актів загальної форми ГУ-23, позивачем був здійснений розрахунок та складені відомості плати за користування вагонами № 13089236 від 17.08.2015 року, № 14089240 від 17.08.2015 року, № 14089241 від 18.08.2015 року, № 14089243 від 18.08.2015 року, № 14089244 від 18.08.2015 року, № 15089248 від 18.08.2015 року, згідно з якими плата за користування вказаними вагонами з урахуванням 20% ПДВ складає 5913,72 грн. Вказані відомості відповідач підписав із запереченнями.

Разом з тим за час затримки вагонів на станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці на підставі актів загальної форми був нарахований збір за зберігання вантажу на загальну суму з ПДВ 11877,36 грн., що підтверджується накопичувальною карткою № 12089052 від 12.08.2015 року, яка була підписана представником відповідача з обмовкою, а саме: «накопичувальна картка не обґрунтована, оплаті не підлягає, вагони затримані з вини ст. Запоріжжя-Ліве у звязку з відмовою видачі частини вантажу, який прибув за досильними документами та оформлення комерційний актів».

Втім, відповідач свої зобовязання зі сплати нарахованої плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу не виконав, у звязку з чим за ним утворився борг в загальній сумі 17791,08 грн., який позивач і намагається стягнути.

Надавши правову кваліфікацію правовідносинам сторін, оцінивши та дослідивши надані до матеріалів справи докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, заслухавши доводи позивача та заперечення відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін. За своєю правовою природою між сторонами було укладено договір про експлуатацію залізничної підїзної колії. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, порядок здійснення розрахунків, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Згідно зі ст. ст. 3, 8 Закону України Про залізничний транспорт № 273/96-ВР від 04.07.1996 року законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України Про транспорт, "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обовязковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до ст. 71 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457, взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій, визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під'їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Згідно зі ст. 5 Статуту залізниць України на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: Правила перевезення вантажів (далі Правила); Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України; інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають, зокрема, порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, є обовязковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Умовами п. п. 2.1., 2.5. Правил обслуговування залізничних під'їзних колій, затверджених Наказом Міністерством транспорту України № 644 від 21.11.2000 року, зареєстрованих Мінюстом України 24.11.2000 р. за № 875/5096, визначено, що взаємовідносини залізниці з підприємствами, які виконують вантажні роботи на під'їзних коліях, визначаються договорами про експлуатацію під'їзних колій або договорами про подачу та забирання вагонів (додатки 1 та 2). Договори про експлуатацію під'їзних колій укладаються між залізницею і власниками під'їзних колій у разі обслуговування під'їзної колії власним або орендованим локомотивом. У разі обслуговування під'їзних колій локомотивом власника колії вагони подаються локомотивом залізниці на встановлені договором передавальні колії, на яких провадиться приймання і здавання вагонів. Подальше перевезення вагонів, розставлення їх на місцях навантаження і вивантаження і повернення на передавальні колії забезпечуються локомотивами власника під'їзної колії або його контрагентів.

Так, пунктами 6, 9 Договору встановлено, що вагони для підїзної колії подаються локомотивом залізниці: на колії № № 2-11 парку «А» станції Запоріжжя-Ліве; на колії з № № 32-36 парку «Б» станції Запоріжжя-Ліве. Подальший рух вагонів виконується локомотивом власника колії. Вагони повертаються з підїзної колії, доставляються локомотивом Власника колії на приймально - здавальні колії парку «А» станції Запоріжжя-Ліве.

Предметом спору в даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу, які нараховані за час простою вагонів відповідача в очікуванні подачі під вантажні операції на колії ст. Запоріжжя-Ліве з причин, що залежать від вантажовласника, а саме у звязку з несвоєчасним забиранням вагонів відповідачем на приймально-здавальні колії за Договором.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Згідно з п. 17 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року № 113, унесення плати за користування вагонами і контейнерами здійснюється в порядку, установленому Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту від 21.11.2000 року № 644.

Пунктом 3 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року № 113, визначено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), ОСОБА_2 про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), ОСОБА_2 загальної форми ГУ-23 (додаток 6).

Відповідно до п. 4 Правил користування вагонами і контейнерами відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.

Пунктом 8 Правил користування вагонами і контейнерами визначено, що у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Матеріали справи свідчать, що в серпні 2015 року на станцію Запоріжжя-Ліве прибули вагони відповідача з вантажем, які предявлялись залізницею на колії парків «А» та «Б» станції Запоріжжя-Ліве для обробки та подачі на підїзні колії відповідача під вантажні операції згідно умов Договору.

Порядок видачі вантажів залізницею одержувачу врегульований положеннями Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 року, далі Правила видачі вантажу.

Умовами п. п. 1, 2 Правил видачі вантажів визначено, що про прибуття вантажу на станцію призначення залізниця зобов'язана повідомити одержувача в день прибуття вантажу, але не пізніше 12-ї години наступного дня, із зазначенням найменування та кількості вантажу, а також роду й кількості вагонів (контейнерів). Порядок і способи повідомлення встановлюються начальником станції спільно з одержувачем. Крім повідомлення про прибуття вантажу начальник станції зобов'язаний повідомити одержувача про час подачі вагонів під вивантаження не пізніше ніж за 2 години до подачі. За угодою між одержувачем і станцією подача може здійснюватися і без попереднього повідомлення. Реєстрація повідомлень про прибуття і подавання вагонів здійснюється станцією в електронному або паперовому вигляді. Реєстрація повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження у паперовому вигляді здійснюється у книзі повідомлень за встановленою формою (додаток 7 до Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 року № 113, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15 березня 1999 року за № 165/3458).

Матеріали справи свідчать, що відповідача (вантажоодержувача) було належним чином повідомлено про час прибуття та подання вагонів, що підтверджено наявними у справі витягами з книг № 16, № 15 повідомлень про час надавання вагонів під навантаження або вивантаження форми ГУ-2, затвердженої наказом Укрзалізниці від 04.06.03р. № 147-Ц. Разом з тим факт повідомлення відповідача (вантажоодержувача) про прибуття вантажу також підтверджується відповідними відмітками в накладних № 40397838, № 40331662, № 45901931, № 45758752, № 45748290 в графі « 49».

Умовами п. 46 Статуту залізниць України визначено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Разом з тим згідно з п. 32 Правил видачі вантажу одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти із станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів передбачені Правилами зберігання вантажів. Для вивозу вантажу із станції одержувач зобов'язаний пред'явити накладну. Якщо вивезення вантажу провадиться після закінчення терміну безкоштовного зберігання, то одержувач зобов'язаний пред'явити представнику станції, який видає вантаж, квитанцію про сплату збору за зберігання вантажу.

Втім, відповідач своєчасно вантаж, що прибув на станцію призначення Запоріжжя-Ліве не забрав, внаслідок чого вагони з вантажем простоювали на коліях станції залізниці.

За фактом затримки на колії станції Запоріжжя-Ліве у звязку з простоюванням вказаних вагонів залізницею у відповідності до вимог Правил користування вагонами і контейнерами були складені акти загальної форми ГУ-23 на віднесення на відповідальність вантажовласника, на підставі яких в подальшому були складені відомості плати за користування вагонами, за якими відповідачу нарахована плата за користування вагонами в загальній сумі 5913,72 грн.

Стаття 129 Статуту залізниць України встановлює, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334.

Виходячи з положень п. 3 Правил складання актів, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акту. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акту, але не менше як двома особами.

Як свідчать матеріали справи акти загальної форми ГУ-23 на віднесення на відповідальність вантажовласника підписані з боку відповідача прийомоздавальником ОСОБА_5 та начальником обмінного району ОСОБА_6 із запереченнями, а саме: «акти не обґрунтовані, затримка з вини станції Запоріжжя-Ліве у звязку із відмовою видати частину вантажу та оформлення комерційних актів за досилкою». У зазначених актах, як це передбачено п. 8 Правил користування вагонами та контейнерами зазначено час подачі та закінчення затримки вагонів, їх номери.

Із матеріалів справи вбачається, що вагони відповідача прибували на станцію призначення Запоріжжя-Ліве за основними накладними та досильними перевізними документами, а саме досильними накладними у звязку з відчепленням частини вагонів від основної групи вантажу.

Як усно пояснив представник позивача в судовому засіданні 25.04.2016 року відчеплення частини вагонів з вантажем відповідача відбулося внаслідок технічної неможливості їх перевезення локомотивом залізниці у складі одного поїзда.

Відповідач заперечуючи проти позову наголошує, що затримка вагонів та їх простоювання на станції Запоріжжя-Ліве відбулося внаслідок порушення залізницею порядку видачі вантажу, а саме у звязку з ненаданням комерційних актів на частину вантажу, що не прибула із основною групою вагонів, що призвело до порушення його прав як одержувача вантажу.

До матеріалів справи відповідачем були долучені заявки, за змістом яких останній вимагав залізницю видати вантаж з перевіркою його ваги згідно п. 35 р. 8 Правил видачі вантажів та ст. 52 Статуту залізниць України та забезпечити участь представника станції у видачі/зважуванні вагонів до початку приймання продукції на комбінаті.

На вказаних заявках представниками станції Запоріжжя-Ліве були зроблені позначення наступного змісту: «ознак недостачі немає згідно ст. 52 Статуту залізниць України та п. 12 розділу 8 Правил видачі вантажів, комісійній видачі не підлягає, з наступним наданням комерційного акту».

Порядок та умови видачі вантажу за досильними перевізними документами врегульований положеннями п. 35 Правил видачі вантажів. Так вказаним пунктом Правил передбачено, що видача вантажу, що перевозиться за досильними перевізними документами, провадиться:

- частина вантажу, яка прибула з основною накладною, видається за цією накладною з комерційним актом на ту частину вантажу, що не прибула;

- частина вантажу, яка прибула з досильним документом, видається на підставі основної накладної та комерційного акта, при цьому комерційний акт у одержувача забирається. Про видачу вантажу одержувачу станцією зазначається в основній накладній, досильному перевізному документі та комерційному акті. Остаточний розрахунок провізних платежів та зборів проводиться за основною накладною. Збори та платежі, що виникли з причин, не залежних від залізниці, під час перевезення вантажу за досильним перевізним документом та не зазначені в основній накладній, вказуються в досильному перевізному документі та стягуються з одержувача на станції призначення з наданням йому копій досильного перевізного документа та акта загальної форми, що засвідчує ці обставини. У разі прибуття частини вантажу з досильним перевізним документом раніше від прибуття вантажу з основною накладною видача цієї частини вантажу проводиться за досильним перевізним документом, у якому одержувач після перевірки маси вантажу зазначає про одержання вантажу та зобовязання зарахування одержаної частини вантажу до основної відправки. У разі прибуття з досильним перевізним документом всього вантажу станція на підставі квитанції про приймання вантажу складає копії накладної й дорожньої відомості замість утрачених, і оформлення видачі провадиться у порядку, встановленому цими Правилами. У разі відсутності квитанції станція призначення надсилає запит до станції відправлення, яка повідомляє їй всі необхідні відомості для складання копій перевізних документів.

З аналізу змісту вказаного пункту Правил видачі вантажів вбачається, що видача вантажу, який прибув за досильним документом, здійснюється на підставі основної накладної та комерційного акта, при цьому комерційний акт у одержувача забирається. Тобто приймання вантажу від залізниці одержувачем здійснюється на підставі основної накладної, при цьому на частину вантажу, яка прибула з досильним документом, складається комерційний акт, який залишається у залізниці.

Так, матеріали справи свідчать, що видача відповідачу вантажу, який прибув у серпні 2015 року на станцію Запоріжжя-Ліве, здійснювалась на підставі основних накладних № 40397838 від 05.08.2015 року, № 32738254 від 02.08.2015 року, № 45755683 від 02.08.2015 року, № 45748290 від 01.08.2015 року, № 20114250 від 01.08.2015 року зі складанням досилочних накладних на частину вантажу, що прибула пізніше, а саме: № 40397838 від 05.08.2015 року, № 40397838 від 05.08.2015 року, № 20163308 від 02.08.2015 року, № 20162324 від 02.08.2015 року, № 45901931 від 06.08.2015 року, № 45758752 від 03.08.2015 року, № 44190015 від 03.08.2015 року, № 44210052 від 08.08.2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що на частину вагонів, які не прибули разом з основною групою вантажу, працівниками станції Запоріжжя-Ліве у відповідності з вимогами п. 35 Правил видачі вантажів були складені комерційні акти № 009957/1586 від 06.08.2015 року, № 009930/1544 від 02.08.2015 року, № 009960/1590 від 06.08.2015 року, № 009926/1540 від 02.08.2015 року, які долучені позивачем до матеріалів справи (т. 2, а.с. 40, 46, 53). При цьому в комерційних актах № 009958/1586 від 06.08.2015 року, № 009960/1590 від 06.08.2015 року у розділі «відмітка станції призначення про стан вантажу, який прибув з актом попутної станції» зазначено, що вагони № 56937345, № 606195566 прибули з досилкою, вантаж виданий вантажоодержувачу без претензій». Разом з тим факт одержання вантажу за усіма спірними вагонами був підтверджений представниками відповідача в судовому засіданні 27.04.2016 року.

Таким чином, наявні в матеріалах докази свідчать, що видача позивачем відповідачу вантажу була здійснена у відповідності з вимогами п. 35 Правил видачі вантажів, а саме зі складанням основних накладних, досилочних накладних та комерційних актів на частину вантажу, що не прибув з основною групою вагонів, які наявні в матеріалах справи. Відтак, заперечення відповідача щодо порушення позивачем порядку видачі вантажу розцінюються судом як безпідставні, та такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Як зазначалося вище, відповідач був належним чином повідомлений про час прибуття вантажу, що підтверджується наявними у справі доказами, однак всупереч вимог ст. 46 Статуту залізниць України, п. 32 Правил видачі вантажів та умов Договору не забрав своєчасно вантаж, який прибув у вагонах, що призвело до їх простоювання на станції призначення Запоріжжя-Ліве та нарахування за час затримки зборів у вигляді плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу.

Пунктом 5 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, передбачено стягнення з одержувача, який не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені ст. 46 Статуту залізниць, плати за зберігання вантажу, встановленої тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Відповідно до п. 8 даних Правил збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, тощо). Термін безоплатного зберігання обчислюється при затримці з моменту затримки (п. 8 Правил). За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні перевезення (у т.ч. під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми (п. 9 Правил).

Абзацами 2, 3 ст. 46 Статуту залізниць України визначено, що вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Факт затримки вагонів з вантажем відповідача з його вини на станції призначення Запоріжжя-Ліве понад часу безкоштовного їх зберігання підтверджується актами загальної форми ГУ-23, в яких зазначений час подачі та закінчення затримки вагонів, їх номери.

Збір за зберігання вантажу встановлений у Збірнику тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязаних з ними послуг, затвердженого наказом Міністерства транспорту та звязку України від 26.03.2009 року № 317.

Нарахування збору за зберігання вантажу здійснене позивачем на підставі накопичувальної картки № 12089052 від 12.08.2015 року, яка підписана представником відповідача з обмовкою.

Втім, відповідач не виконав зобовязання із здійснення розрахунків зі сплати нарахованої плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу за час їх затримки.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду наявність вини відповідача у затримці вагонів на станції призначення внаслідок несвоєчасного їх забирання, а також факт порушення з боку відповідача своїх зобовязань за договором щодо не здійснення оплати нарахованої плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу. Розрахунки плати за спірними відомостями плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу здійснені позивачем відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач не довів суду відсутність своєї вини у спричиненні затримки вагонів на станції призначення внаслідок їх простоювання в очікуванні подачі під вантажі операції, а також наявність підстав для звільнення його як вантажовласника від плати за користування вагонами і контейнерами, встановлених п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами.

За такими обставинами, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця до Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь про стягнення плати за користування вагонами в сумі 5913,72 грн. та збору за зберігання вантажу в сумі 11877,36 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Стосовно заперечень відповідача з посиланням на ненадання комерційних актів на частину вантажу, що не прибула з основною групою вагонів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Матеріалами справи підтверджений факт складання позивачем на частину вантажу, що надходила на станцію призначення за досилочними перевізними документами, комерційних актів. При цьому комерційні акти були складені працівниками станції Запоріжжя Ліве в той же день, коли прибув вантаж за досилочними накладними. Про факт прибуття вантажу відповідача було належним чином повідомлено, про що свідчать виписки з книг № 16, № 15 повідомлень про час надавання вагонів під навантаження або вивантаження форми ГУ-2, затвердженої наказом Укрзалізниці від 04.06.03 р. № 147-Ц. При цьому в досилочних накладних на частину вантажу відповідача були зроблені відмітки про їх досилання до основної відправки із зазначенням відповідних номерів основних накладних.

Зі змісту комерційних актів вбачається, що представник відповідача (вантажоодержувача) не був присутній при їх складанні. Тобто відповідач (вантажоодержувач), який був належним чином повідомлений та обізнаний про прибуття вантажу, самостійно не скористався правом бути присутнім при його складанні. Разом з тим як вказано в п. 35 Правил видачі вантажів видача частини вантажу, яка прибула з досильним документом, здійснюється на підставі основної накладної та комерційного акта, при цьому комерційний акт у одержувача забирається. Отже, діючими Правилами видачі вантажів не передбачено надання одержувачу комерційних актів, оскільки приймання вантажу відбувається на підставі основної накладної, що і було здійснено позивачем.

З приводу тверджень відповідача про відхилення маси вантажу при його прийомці на комбінат та відмови залізниці у перевірці маси вантажу слід зазначити.

Положеннями ст. 52 Статуту залізниць України чітко визначені випадки, за наявності яких залізниця зобовязана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, а саме у разі:

- прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій;

- прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами;

- прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах);

- прибуття вантажу, який був завантажений залізницею;

- видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею;

- прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами. У зазначених вище випадках тарні і штучні вантажі видаються залізницею з перевіркою кількості і стану вантажу тільки у пошкоджених місцях. У разі виявлення пошкодження тари або інших обставин, що можуть привести до зміни стану вантажу, залізниця зобов'язана перевірити вантаж у пошкоджених місцях за фактурами і рахунками з розкриттям пошкоджених місць. У решті випадків вантажі, завантажені відправником, і ті, що прибули у справних вагонах, контейнерах із непошкодженими пломбами відправника, а також без ознак недостачі, псування, пошкодження на відкритому рухомому складі або у критих та інших вагонах без пломб, якщо такі перевезення передбачені Правилами, видаються без перевірки їх кількості і стану.

З викладеного вбачається, що перевірка залізницею маси вантажу здійснюється лише у випадках виявлення пошкодження вагона (контейнера), пошкодження пломб відправника, пошкодження тари або інших обставин, що можуть привести до зміни стану вантажу.

Однак, під час приймання вантажоодержувачем вантажу не було виявлено будь-яких пошкоджень.

Разом з тим будь-які письмові звернення відповідача на адресу позивача з приводу недостачі або відхилення маси отриманого вантажу в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані. Крім того про вказані обставини також не було письмово заявлено відповідачем при прийнятті вантажу від залізниці.

Враховуючи вищевикладене, заперечення відповідача розцінюються судом як такі, що не спростовують факту порушення останнім своїх зобовязань за Договором.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. покладаються на відповідача у справі - Публічне акціонерне товариство Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь, відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 28.04.2016 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 530, 599, 629, 638, 639 ЦК України, ст. ст. 180, 181, 193 ГК України, ст. ст. 119, 129 Статуту залізниць України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, ч. 1 ст. 35, 43, 44, 49, 82-84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця до Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь, 69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 72, , на користь:

- Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, , в особі регіональної філії Придніпровська залізниця, 49602, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 108, , плату за користування вагонами в сумі 5913 (пять тисяч девятсот тринадцять) грн. 72 коп., збір за зберігання вантажу в сумі 11877 (одинадцять тисяч вісімсот сімдесят сім) грн. 36 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп., видавши наказ.

Повне рішення складено 29.04.2016 року

Суддя О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.