РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2016Справа № 910/3461/16

Суддя Господарського суду міста Києва Павленко Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом публічного акціонерного товариства "ВЕРНУМ БАНК" (далі - Банк) до товариства з обмеженою відповідальністю "АСКАЛАН ЛТД" (далі - Товариство) про стягнення 1 142 376,62 грн.,

за участі представників:

позивача: Сподіна В.С. за довіреністю від 17 березня 2016 року № 12,

відповідача: не з'явилися,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2016 року Банк звернувся до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що 17 червня 2015 року між ним та Товариством був укладений кредитний договір № КЮ-159, на виконання якого позивач надав останньому кредит у в сумі 1 000 000,00 грн. Оскільки Товариство у порушення умов зазначеної угоди в повному обсязі своїх зобов'язань за цим договором не виконало, позивач, посилаючись на статті 526, 610, 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 193, 229, 230, 345 Господарського кодексу України (далі - ГК України), просив суд стягнути з відповідача 900 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 146 526,70 грн. заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом, 79 568,89 грн. пені, нарахованої на тіло кредиту, 16 281,03 грн. пені, нарахованої на проценти за користування кредитом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 1 березня 2016 порушено провадження у справі № 910/3461/16 та призначено її до розгляду на 17 березня 2016 року.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 17 березня 2016 року відклав розгляд справи на 7 квітня 2016 року.

Ухвалою суду від 7 квітня 2016 року розгляд справи відкладений на 22 квітня 2016 року.

До початку судового засідання 22 квітня 2016 року через канцелярію суду надійшла заява Банку про збільшення розміру позовних вимог від 19 квітня 2016 року № 986, згідно якої останній просив суд стягнути з відповідача 900 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 155 451,70 грн. заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом, 106 091,11 грн. пені, нарахованої на тіло кредиту, та 21 698,38 грн. пені, нарахованої на проценти за користування кредитом. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Під час судового засідання 22 квітня 2016 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях, поданих до суду 21 квітня 2016 року, а також наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Відповідач у призначені судові засідання явку свого повноважного представника не забезпечив, витребуваних судом документів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив.

Відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Ухвали суду про порушення провадження у даній справі від 1 березня 2016 року та про відкладення розгляду справи від 17 березня 2016 року, від 7 квітня 2016 року надіслані відповідачу за адресою, вказаною в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Отже, за змістом вищезазначеної норми відповідач завчасно та належним чином повідомлений про місце, дату та час судового засідання. Крім того, йому надавалося достатньо часу для подання заяв, клопотань, письмових пояснень та додаткових документів.

За таких обставин суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих позивачем документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2015 року між Товариством та Банком був укладений кредитний договір № КЮ-159 (далі - договір), за умовами пункту 1.1. якого позивач надав відповідачу грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 1 000 000,00 грн. зі сплатою 27 процентів річних та комісій у розмірі та порядку визначеними Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в додатку 1 до цього договору, що є невід'ємною складовою частиною цього договору, та порядком повернення кредиту рівними частинами в сумі 100 000,00 грн. не пізніше п'ятого числа місяця, починаючи з липня 2015 року, та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 18 квітня 2016 року, на умовах, визначених цим договором.

Кредит надавався на поповнення обігових коштів шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку № 4453 в ПАТ «ВЕРНУМ БАНК» на поточний рахунок Товариства № 4453 в ПАТ «ВЕРНУМ БАНК» на підставі письмової заяви відповідача згідно пункту 2.1. договору. За умовами пункту 2.2. укладеної угоди кредит вважається наданим в момент (день) списання суми кредиту з позичкового рахунку, зазначеного в пункті 2.1. цього договору, на підставі письмової заяви Товариства.

Сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту щомісячно не пізніше п'ятого числа, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом у повній сумі на рахунок № 4453, відкритий в ПАТ «ВЕРНУМ БАНК», на підставі пункту 2.4. договору.

Згідно пункту 2.7. договору кредит вважається повернутим в момент (день) зарахування грошових коштів в сумі заборгованості за кредитом, відсотками, нарахованими комісіями, штрафами та пенею на позичковий рахунок, вказаний у пункті 2.1. договору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов вищенаведеної угоди Банк надав позичальнику кредитні кошти в загальному розмірі 1 000 000,00 грн. Вказаний факт підтверджується, зокрема, наявною в матеріалах справи копією листа директора Товариства від 18 червня 2015 року про надання кредитних коштів та перерахування їх на поточний рахунок позивача, а також копією виписки з банківського рахунку Товариства.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за спірним договором також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення Банком умов даної угоди.

Водночас судом встановлено, що Товариство взяте на себе зобов'язання за вищевказаним договором по поверненню суми кредиту та сплаті процентів виконало не в повному обсязі, у зв'язку з чим у останнього перед Банком станом на 13 квітня 2016 року утворилася заборгованість по тілу кредиту в розмірі 900 000,00 грн., а також заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом у сумі 155 451,70 коп.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Аналогічні положення містяться і у статтях 525, 526 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Перевіривши обґрунтованість заявленого до стягнення з Господарства розміру заборгованості за неповернутим кредитом, яка складає 900 000,00 грн., а також наданий позивачем розрахунок процентів у розмірі 155 451,70 грн., нарахованих за користування кредитними коштами за період з червня 2015 року по березень 2016 року, суд дійшов висновку, що він відповідає умовам вказаного кредитного договору та вимогам законодавства України.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Приписами частини 2 статті 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що сума основного боргу відповідача за кредитним договором від 17 червня 2015 року № КЮ-159, яка становить 900 000,00 грн., а також сума заборгованості останнього по процентам за користування кредитом у розмірі 155 451,70 грн., підтверджені належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Товариство на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчать про погашення вказаних сум заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Банку до відповідача про стягнення даних грошових коштів, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.

Також Банк у своїй позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 19 квітня 2016 року № 986, згідно наданого останнім розрахунку просив суд стягнути з відповідача 106 091,11 грн. пені, нарахованої у період з 7 липня 2015 року по 3 березня 2016 року на суму несвоєчасно повернутого тіла кредиту в розмірі 900 000,00 грн., а також 21 698,38 грн. пені, нарахованої у період з 6 серпня 2015 року по 3 березня 2016 року на відповідні суми несвоєчасно повернутих процентів за користування кредитом.

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Аналогічне положення міститься й у статті 611 ЦК України, згідно з якою у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтями 546, 549 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до пункту 3.2.5. договору, кредитор має право, в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх обов'язків за цим договором, погіршення його фінансового стану, плато- та кредитоспроможності позичальника, які визначаються за методикою кредитора, на свій вибір вимагати від позичальника дострокового виконання ним всіх своїх зобов'язань за цим договором протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дня отримання позичальником письмової вимоги про повернення кредиту, сплати процентів, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу).

Нарахування неустойки (пені) здійснюється в останній робочий день поточного місяця за період з дня виникнення простроченої заборгованості за Кредитом та/або нарахованими процентами чи комісіями по передостанній робочий день поточного місяця (пункт 2.6. договору).

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

У той же час з наданого позивачем розрахунку вбачається, що останній був виконаний з урахуванням вищезазначених положень чинного законодавства виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав взятого на себе обов'язку щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, і розміри вказаних санкції, нарахованих позивачем, відповідають вищезазначеним приписам законодавства, положенням договору та є арифметично вірними, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з Товариства 106 091,11 грн. пені, нарахованої на тіло кредиту, та 21 698,38 грн. пені, нарахованої на проценти за користування кредитом, підлягають задоволенню.

Відтак, даний позов підлягає повному задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АСКАЛАН ЛТД» (02660, місто Київ, вулиця Марії Раскової, будинок 11 А, ідентифікаційний код 39207075) на користь публічного акціонерного товариства «ВЕРНУМ БАНК» (02094, місто Київ, проспект Гагаріна Юрія, будинок 17-В, ідентифікаційний код 36301800) 900 000 (дев'ятсот тисяч) грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 155 451 (сто п'ятдесят п'ять тисяч чотириста п'ятдесят одну) грн. 70 коп. заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом, 106 091 (сто шість тисяч дев'яносто одну) грн. 11 коп. пені, нарахованої на тіло кредиту, та 21 698 (двадцять одну тисячу шістсот дев'яносто вісім) грн. 38 коп. пені, нарахованої на проценти за користування кредитом, а також 17 748 (сімнадцять тисяч сімсот сорок вісім) грн. 62 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27 квітня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко