ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" травня 2016 р.Справа № 924/272/16

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю. В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича агрофірма "Перлина Поділля", смт. Білогір"я

до державного підприємства "Підприємство Замкової виправної колонії управління Держаної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№58)", м. Ізяслав

про стягнення 83 433, 17 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - не зявився

від відповідача - не з'явився

встановив:

Позивач, після прийнятого судом уточнення суми позову просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 83 433, 17 грн., з яких: 14 625, 82 грн. інфляційні, 66 854 грн. основна заборгованість, 1 953, 35 грн. 3% річних.

Обгрунтовуючи позов, позивач зазначає про порушення відповідачем строків проведення оплати за поставлений товар. Стягнення 3% річних і інфляційних заявлено з посиланням на ст. 625 ЦК України.

Представник позивача в судове засідання не зявився. В судовому засіданні 25 квітня 2016 року представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив. 11.04.2016 року направив на адресу суду клопотання про відстрочку виконання рішення суду на 6 місяців, у звязку з скрутним матеріальним становищем.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

У період з 25 вересня 2014 року по 14 жовтня 2014 року та з 15 січня 2015 року по 14 травня 2015 року позивач поставив відповідачу товар на суму 98 054 грн., що підтверджується накладними : № 68 від 25.09.2014 року на суму 10 108 грн., № 77 від 14.10.2014 року на суму 9 462 грн., № 120 від 15.01.2015 року на суму 14 280 грн., № 143 від 10.02.2015 року на суму 19 375 грн., № 148 від 16.03.2015 року на суму 24 765 грн., № 155 від 14.05.2015 року на суму 20 064 грн.

Вказані накладні містять відмітки, що постачальником товару є позивач, одержувачем відповідач. Зі сторони позивача накладні засвідчені підписом останнього та його печаткою у графі „Відпустив. У графі „Одержав зі сторони відповідача накладні засвідчені підписом представників відповідача, на імя яких видано довіреності на отримання ТМЦ. Зокрема, у накладних вказано прізвища одержувачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які відповідають прізвищам повірених відповідачем осіб у довіреностях: від 25 січня 2015 року № 3, від 10 лютого 2015 року № 9, від 16 березня 2015 року № 22, від 14 травня 2015 року № 49, від 25 вересня 2014 року № 186, № 201 від 14 жовтня 2014 року.

Дані довіреності підписані відповідачем та скріплені його печаткою та підписані повіреною особою.

Про поставку відповідачем на користь позивача контейнерів під овочі та ящиків під яблука та прийняття їх позивачем на суму 31 200 грн. свідчать надані до справи накладні від 28 травня 2015 року № 4062 на суму 24 000 грн., від 13 листопада 2014 року № 4486 на суму 4 800 грн., № 4465 від 28 жовтня 2014 року на суму 2 400 грн.

Накладні містять відмітки про те, що відправником є відповідач, отримувачем позивач. Накладні підписані обома сторонами, скріплені печатками (штампами) сторін.

Крім того, у справу надано:

- акт звірки розрахунків, підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками;

- претензія позивача № 16 від 04.12.2015 року, адресована відповідачу, з вимогою оплатити заборгованість;

- докази направлення претензії (фіскальний чек від 04.12.2015 року);

- лист відповідача від 15 грудня 2015 року, де відзначається, що борг відповідач погасити немає можливості через скрутне матеріальне становище.

Дослідивши письмові пояснення сторін та всі надані матеріали справи та давши їм оцінку в сукупності, судом враховується таке.

З наданих матеріалів вбачається, що позивач, у період з 25 вересня 2014 року по 14 жовтня 2014 року (перехідна заборгованість) та з 15 січня 2015 року по 14 травня 2015 року поставив відповідачу товар на суму 98 054 грн., що підтверджується накладними : № 68 від 25.09.2014 року на суму 10 108 грн., № 77 від 14.10.2014 року на суму 9 462 грн., № 120 від 15.01.2015 року на суму 14 280 грн., № 143 від 10.02.2015 року на суму 19 375 грн., № 148 від 16.03.2015 року на суму 24 765 грн., № 155 від 14.05.2015 року на суму 20 064 грн.

Підписання накладних представниками відповідача (які уповноважені по довіреностях) свідчить про прийняття відповідачем зазначених товарів, а відтак і про виникнення правовідносин. Наявність же правовідносин передбачає настання зобовязань, які з урахуванням їх сторін, є господарськими.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

В силу ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (ч. 1 ст. 11 ЦК України); підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є юридичні факти (п. 4 ч. 2 ст. 11 ЦК України); у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події (ч. 6 ст. 11 ЦК України).

Юридично значимими фактами (подіями), в силу яких між сторонами виникли господарські зобовязання, в даному випадку є факт поставки товару позивачем та прийняття їх (підписання накладних) відповідачем, що підтверджується накладними.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Враховуючи положення ст. 173 ГК України та фактичні обставини справи, кредитором у відносинах між даними сторонами є позивач (надав товар), боржником - відповідач (прийняв товар шляхом підписання накладних).

Таким чином, фактично між сторонами укладено усний договір купівлі продажу, вступ в дію якого підтверджується фактичними діями сторін.

Так, ст. 205 ЦК України зазначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Оскільки договір між сторонами є усним і характер правовідносин сторін свідчить про виникнення між сторонами відносин з купівлі продажу строк виконання зобовязання визначається спеціальною нормою, а саме ст. 692 ЦК України.

Відповідно до Інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року ВГС України розяснено, що якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором, або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобовязання, яке виникло на підставі договору купівлі продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини 2 ст. 530 ЦК, в якій йдеться про строк (термін) виконання боржником обовязку, що не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобовязання визначається за правилами, встановленими ч. 1 ст. 692 ЦК.

За таких обставин, строк виконання обовязку по оплаті, в залежності від дат накладних виникає у відповідача з моменту отримання товару (співпадає з датами накладних).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 Цивільного кодексу України обумовлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

З матеріалів справи вбачається, що останні не містять доказів оплати у вищевказані строки.

Відсутність доказів оплати у передбачені вище терміни свідчить про наявність прострочення платежу (яке, з урахуванням правил обчислення строків, передбачених ЦК виникає з наступного дня), а отже виникнення заборгованості.

Розмір заборгованості документально підтверджений, та з урахуванням включення позивачем в рахунок заборгованості вартості контейнерів для яблук і під овочі складає: 98 054 грн. вартість всього поставленого товару (в тому числі перехідна заборгованість за накладними за 2014 рік) мінус 31 200 грн. вартість контейнерів для овочів (4 800 грн., 2 400 грн., 24 000 грн.) 66 854 грн.

За таких обставин, позов, в частині стягнення основного боргу є обґрунтованим, підтвердженим доказами та підлягає задоволенню.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вимоги в частині стягнення річних і інфляційних відповідають чинному законодавству, та підлягають задоволенню в заявленому розмірі, який підтверджується розрахунком.

Доводи відповідача про надання відстрочки виконання рішення на 6 місяців задоволенню не підлягає, враховуючи нищенаведене.

Відповідно п. 7.1.1. постанови Пленуму ВГС України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2. постанови).

На підтвердження заяви, заявником наводяться обставини важкого матеріального становища та відсутність коштів в банку. Проте, важке матеріальне становище та відсутність коштів, не можуть бути оцінені судом як виняткові, а оцінюються як звичайні обставини, які носять господарський характер. При цьому суд виходить з того, що відстрочення виконання рішення суду фактично відстрочує поновлення порушеного права, за захистом якого позивач звертався до суду.

Отже обставини, на підставі яких суд може надати відстрочку виконання рішення в дійсності повинні бути винятковими. Вказані ж в заяві обставини не можуть бути підставою для задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду, оскільки самі по собі не підтверджують наявності обставин, які б ускладнювали виконання рішення у визначений строк. Крім того, судом відмічається, що надані заявником доводи на підтвердження заяви, є недостатніми для прийняття їх судом при вирішенні питання відстрочення виконання рішення (поряд з доказами загрози банкрутства, відповідачем, проте не надано довідок про стан рахунків та про їх кількість).

Таким чином, доводи заяви не в повній мірі узгоджуються з допустимими обставинами (які можуть бути підставами для надання відстрочки), вказаними в постанові Пленуму ВГС України від 17 жовтня 2010 року (стосовно юридичної особи - відсутність коштів на банківських рахунках).

Отже, позов обґрунтований та підлягає задоволенню з покладенням судових витрат на відповідача в повному обсязі, оскільки сплачена сума судового збору є мінімальною, та не залежить від обставин зменшення позовних вимог, а правила про пропорційний розподіл у даному випадку не застосовується (позов задоволено повністю).

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з державного підприємства „Підприємство замкової виправної колонії у правління державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№ 58) ( Хмельницька область, м. Ізяслав, вул. Гагаріна, 2, код 08681028) на користь товариства з обмеженою відповідальністю науково виробнича агрофірма „Перлина Поділля (Хмельницька область, смт. Білогіря, вул. Миру, 10, код 30557165) 14 625, 82 грн. (чотирнадцять тисяч шістсот двадцять пять грн. 82 коп.) інфляційних, 66 854 грн. (шістдесят шість тисяч вісімсот пятдесят чотири грн. 00 коп.) основної заборгованості, 1 953, 35 грн. (одна тисяча девятсот пятдесят три грн. 35 коп.) 3% річних та 1 378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн.) судового збору.

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 позивачу (Хмельницька область, смт. Білогіря, вул. Миру, 10),

3 - відповідачу (30300, м. Ізяслав, вул. Гагаріна, 2)