Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

« 10 » травня 2016 року Справа №927/207/16

За ПОЗОВОМ: Заступника прокурора Чернігівської області

вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000

в інтересах держави

в особі: Державної екологічної інспекції у Чернігівській області

вул. Малясова, 12, м. Чернігів, 14017

До ВІДПОВІДАЧА: Приватного акціонерного товариства "М'ясо-молочний комплекс "Сіверський"

вул. Шевченка, 1-А, с. Чайкине, Новгород-Сіверський район, Чернігівська область,

16014

Про відшкодування збитків 145493,26 грн.

Суддя І.В. Кушнір

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від Позивача: ОСОБА_1 головний спеціаліст-юрисконсульт, довіреність №11-08/547 від 03.03.2016.

Від Відповідача: не зявився.

У судовому засіданні прийняла участь заступник начальника відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_2, посвідчення №032778 від 27.03.2015.

СУТЬ СПОРУ:

Заступником прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області заявлено позов до Приватного акціонерного товариства "М'ясо-молочний комплекс "Сіверський" про відшкодування збитків, завданих самовільним використанням водних ресурсів у розмірі 145493,26 грн.

Прокурор та представник Позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

Представник Відповідача у судовому засіданні 22.03.2016 надала клопотання про припинення позовної заяви, де зазначено, що дозвіл на спецводокористування у Відповідача був, але у зв'язку зі зміною законодавчої бази, продовження дозволу затрималось у стадії оформлення, оскільки дозвіл перші часи отримували в Чернігові, а тепер передали до Києва. У Києві штат працював на неповний робочий тиждень, тому продовження дозволу було затримано в часі. На сьогодні дозвіл продовжений. За воду, яка відбиралась за весь період, податки були сплачені повністю.

Крім того, в судовому засіданні 22.03.2016 представник Відповідача надала письмове клопотання про припинення позовної заяви, у зв'язку з тим, що в 2014 році був введений в дію мораторій, який повинен діяти щодо будь-якого контролюючого органу та будь-яких перевірок планових та позапланових. У зв'язку із запровадженням ст.31 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік обмежень на проведення перевірок Державними інспекціями та іншими контролюючими органами тільки з дозволу Кабінету Міністрів може проводитись перевірка згідно переліку інспекцій, куди входить і Держекоінспекція.

Відповідачем зазначено, що зібрані перевіряючими докази не можна використовувати, бо вони зібрані з порушенням законодавства. У зв'язку з вищевикладеним Відповідач просить відмовити у задоволенні позовної заяви.

До початку судового засідання 31.03.2016 через відділ документального забезпечення (канцелярію суду) представник Позивача на виконання вимог ухвали суду від 22.03.2016 надала письмові пояснення по справі, які суд долучив до матеріалів справи.

У судовому засіданні 31.03.2016 Прокурор на виконання вимог ухвали суду від 22.03.2016 надала письмові пояснення щодо законності проведення Державною екологічною інспекцією перевірки в період мораторію, зазначивши, що у Державної екологічної інспекції у Чернігівській області були наявні законні підстави для проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства ПрАТ ММК Сіверський.

Представник Відповідача в судовому засіданні 31.03.2016 надала письмові пояснення з проханням відмовити Позивачу у задоволенні позову та звернути увагу на акт №322/05 екологічної інспекції від 17.07.2014 та його припис, згідно якого недоліки були усунуті, а штраф був сплачений. Також представник Відповідача зазначає, що Верховною Радою України прийнято Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дерегуляції в агропромисловому комплексі, який направлений на зменшення дозвільних процедур в агропромисловому комплексі. Зокрема, змінами до Кодексу України про надра установлено, що землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати підземні води (крім мінеральних) для сільськогосподарських та інших виробничих, а також власних господарсько-побутових потреб, якщо вони є сільськогосподарськими виробниками. Зазначені землевласники і землекористувачі, які розпочали процес отримання спецдозволу на користування надрами (прісними підземними водами), з моменту набрання зазначеним Законом чинності не потребують цього дозволу. Вони також не несуть відповідальності за видобування до набрання чинності цим Законом прісних підземних вод без такого спецдозволу та гірничого відводу.

До початку судового засідання 12.04.2016 через відділ документального забезпечення (канцелярію суду) представник Відповідача подала додаткові письмові пояснення по справі, які суд долучив до матеріалів справи.

У вищезазначених поясненнях Відповідач зазначає, що заявлена до стягнення сума збитків, заподіяних Відповідачем державі внаслідок самовільного водокористування, розрахована інспекцією за період з 21.02.2014 по 02.03.2015 за формулою 23 пункту 9.1 розділу ІХ ОСОБА_1 в редакції, яка з 27.11.2015 втратила чинність, тобто розрахунок збитків складений 13.01.2016 на підставі вже нечинного нормативного документа. Так, як вважає Відповідач, відповідно до п.9.1 ОСОБА_1 у редакції, чинній на день складання розрахунку (станом на 13.01.2016) розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), здійснюється за формулою: Зсам = 5хWхТар(грн.), а не за формулою Зсам = 100хWхТар(грн.). В зв'язку з чим, Відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки позовні вимоги Прокурора ґрунтуються на неправомірному розрахунку Державної екологічної інспекції у Чернігівській області, який не відповідає чинному законодавству.

У судовому засіданні 12.04.2016 Прокурор на виконання вимог ухвали суду від 31.03.2016 надала письмові пояснення.

Також у даних поясненнях Прокурором уточнені реквізити, на які у випадку задоволення позову необхідно стягнути судовий збір.

До початку судового засідання 10.05.2016 від Позивача надійшли письмові пояснення.

У судовому засіданні 10.05.2016 Прокурором надані письмові пояснення.

Представник Відповідача у судове засідання 10.05.2016 не з'явився, хоча Відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Про поважність причин незявлення представника Відповідача у судове засідання 10.05.2016 суд не повідомлено.

Враховуючи, що Відповідач не скористався своїм правом взяти участь у судовому засіданні 10.05.2016, заяв та клопотань суду не надав, заперечення та пояснення по суті спору були надані Відповідачем у попередніх судових засіданнях, а також те, що встановлений ч.1 ст.69 Господарського кодексу України строк розгляду спору закінчується 10.05.2016 і клопотань про його продовження учасниками судового процесу не заявлено, суд приходить висновку про розгляд справи за наявними матеріалами та без участі представника Відповідача.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення Прокурора, представника Позивача, суд,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 18.06.2015 Приватне акціонерне товариство "М'ясо-молочний комплекс "Сіверський" зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 24.09.2004.

23 липня 2014 року державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області ОСОБА_3 проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами Приватним акціонерним товариством "М'ясо-молочний комплекс "Сіверський".

Перевірка проведена на підставі наказу Державної екологічної інспекції у Чернігівській області №0772 від 17.07.2014, відповідного направлення на перевірку, у присутності головного інженера ПрАТ "М'ясо-молочний комплекс "Сіверський" ОСОБА_4

За результатами перевірки складений акт №322/05 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами.

В ході перевірки, зокрема, встановлено, що господарська діяльність в сфері водокористування здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування Укр. №3691 А/Чрн., виданого Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Чернігівській області 20.02.2009 року, з терміном дії до 20.02.2014 року, зараз по підприємству проводиться робота по оформленню дозволу.

На балансі підприємства знаходиться дві артезіанські свердловини:

- свердловина №1 - глибина 80 м, потужністю 14 м куб./год;

- свердловина №2- глибина 80 м, потужністю 14 м куб./год.

Свердловини знаходяться в робочому стані, санітарно-технічний стан водогосподарських споруд задовільний. Зони артсвердловин виділені, огороджені.

Облік забору води здійснюється за допомогою лічильників марки СТВ-65 та СТВГ-65. Показники заносяться до журналів встановленого зразку форми ПОД-11, записи здійснюються щомісячно.

Відведення стічних вод здійснюється до вигребу із подальшим вивозом на очисні споруди ТОВ Комунальник м. Новгород-Сіверський згідно договору про надання послуг із зливу рідких побутових відходів від 20.03.2011 року. Накопичувачі стічних вод знаходяться в задовільному технічному стані.

Копія вищезазначеного акту перевірки була отримана головним інженером ПрАТ "М'ясо-молочний комплекс "Сіверський" ОСОБА_4

10-11 листопада 2015 року старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища ОСОБА_5 та державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області ОСОБА_6 у присутності директора ПрАТ "М'ясо-молочний комплекс "Сіверський" ОСОБА_7, на підставі наказу Державної екологічної інспекції у Чернігівській області від 29.10.2015 №477, направлення на перевірку №477 від 02.11.2015 проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами Приватним акціонерним товариством "М'ясо-молочний комплекс "Сіверський".

За результатами перевірки складений акт №136/04 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами.

В ході перевірки, зокрема, встановлено, що підприємство має дозвіл на спецводокористування Укр. № 224 А/Чрн. від 03.03.2015 терміном 10 років. Забір води із 2-ох свердловин.

Копія вищезазначеного акту перевірки була отримана директором ПрАТ "М'ясо-молочний комплекс "Сіверський" ОСОБА_7

За результатами перевірки директору Приватного акціонерного товариства "М'ясо-молочний комплекс "Сіверський" ОСОБА_7 було внесено припис №136/04 від 10.11.2015, яким приписано надати довідку щодо кількості забраної води із артсвердловин без наявності дозволу на СВК за період з 21.02.2014 по 02.03.2015.

Припис до виконання отримала 10.11.2015 директор ПрАТ "М'ясо-молочний комплекс "Сіверський" ОСОБА_7

Відповідно до доданої до позову копії, дозвіл на спеціальне водокористування Укр. №224 А/Чрн. виданий Приватному акціонерному товариству "М'ясо-молочний комплекс "Сіверський" 03.03.2015 Департаментом екології та прродних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації, термін дії дозволу 10 (десять) років з 03.03.2015 до 03.03.2025.

ОСОБА_8 листа Деснянського басейнового управління водних ресурсів від 05.01.2016 №03-02/02-02 "Про надання інформації" Приватне акціонерне товариство "М'ясо-молочний комплекс "Сіверський" являється водокористувачем, діяльність якого підлягає державному обліку водокористування шляхом подання звітності за формою №2ТП-водгосп (річна) "Звіт про використання води". За даними вищевказаної звітності водокористувачем в період з лютого 2014 року по березень 2015 року здійснено забір води у розмірі 4,1 тис. куб. метрів води.

В матеріалах справи містяться копії звітів Приватного акціонерного товариства "М'ясо-молочний комплекс "Сіверський" за формою №2ТП-водгосп про використання води за ІV квартал 2014 року та І квартал 2015 року, наданих на підтвердження обєму забраної води.

Як вбачається із розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів в результаті самовільного використання води ПрАТ "М'ясо-молочний комплекс "Сіверський" за період з 21 лютого 2014 року по 02 березня 2015 року, сума збитків, заподіяних державі порушенням законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів внаслідок самовільного водокористування становить 145493,26 грн.

Розрахунок обчислення розміру заподіяних збитків проведено на підставі:

- ОСОБА_8 розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 20.07.2009 №389, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за №767/16783;

- акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ПрАТ "М'ясо-молочний комплекс "Сіверський" №136/04 від 10 листопада 2015 року;

- довідок ПрАТ "М'ясо-молочний комплекс "Сіверський" №322 від 26.11.2015 та 331 від 18.12.2015 про кількість самовільно забраних підземних вод за період з 21.02.2014 по 02.03.2015;

- листа Деснянського басейнового управління водних ресурсів від 05.01.2016 №03-02/02-02 щодо обсягу забраної води ПрАТ "М'ясо-молочний комплекс "Сіверський" в 2014-2015 роках;

- Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010;

- Закону України від 28.12.2014 року №71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких Законів України щодо податкової реформи", який набрав чинності з 1 січня 2015 року;

- листа Державної фіскальної Служби України від 16.06.2015 №146/5/99-99-15-04-06-16.

Як зазначено у вищезазначеному розрахунку, при перевірці водогосподарської діяльності ПрАТ "М'ясо-молочний комплекс "Сіверський" встановлено, що за період з 21.02.2014 по 02.03.2015, із водозабірної свердловини товариством самостійно без дозволу на спеціальне водокористування здіснювався забір підземних вод. ОСОБА_8 листа Деснянського басейнового управління водних ресурсів від 05.01.2016 №03-02/02-02 та статистичних звітів за формою №2-ТП (водгосп), які складались ПрАТ "М'ясо-молочний комплекс "Сіверський" в 2014-2015 роках, обсяг самовільно забраної води за вказаний період становить 3480,7 м куб. води. Цим фактом порушено ст.ст.44 (п.9), 49 Водного кодексу України.

ОСОБА_8, діючої на час порушення, розмір збитків (Зсб.) визначається згідно п.9 (розрахунок розмірів збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування та порушенням умов водокористування, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування) по формулі 23:

Зсб. = 100 х W х Тар, де:

W об'єм води, що використана самостійно без дозвільних документів, куб.м;

Тар розмір, грн./100 куб.м, аналогічний ставці збору за спеціальне використання води, встановленої пунктом 255.5 статтею 255 Податкового кодексу України на дату виявлення порушення.

ОСОБА_8 пункту 255.5 статті 255 Податкового кодексу України із внесеними змінами Законом України від 28.12.2014 року №71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких Законів України щодо податкової реформи", які набрали чинності з 1 січня 2015 року, ставка збору за самовільне використання підземних вод у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області складає Тар=41,8 грн./100 куб.м.

Обєм води при самовільному водокористуванні становить: W=3480,7 м куб.

Розрахунок виконав старший державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області ОСОБА_9 13.01.2016.

Відповідачем сума збитків відшкодована не була.

З урахуванням викладеного, Прокурор просить стягнути з Відповідача 145493,26 грн. завданих збитків.

Досліджуючи позовні вимоги та заперечення на них Відповідача суд відмічає наступне.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.38 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів.

В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

ОСОБА_8 з п.9 ст.44 Водного кодексу України водокористувачі зобов'язані: здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Відповідно до ст.49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу, який видається Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями - у разі використання води водних об'єктів загальнодержавного значення; органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за погодженням із Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями - у разі використання води водних об'єктів місцевого значення.

ОСОБА_8 з ч.1 ст.111 Водного кодексу України, підприємства, установи організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобовязані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

ОСОБА_8 з ч.1, п.6 ч.3 ст.110 Водного кодексу України:

«Порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у:

6) недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.»

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 Цивільного кодексу України:

„1. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

2. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п.5 Роз`яснення Вищого арбітражного суду України за N02-5/215 від 01.04.94р. «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди»:

«Підстави відповідальності за заподіяння шкоди, передбачені статтями 1166 та 1187 ЦК України, застосовують і при вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.»

ОСОБА_8 ч.1 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за N6 від 27.03.92р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»:

«Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.»

Відповідно до ч.ч.3,4 п.2 Роз`яснення Вищого арбітражного суду України за N02-5/215 від 01.04.94р. «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди»:

«Як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України). Однак щодо зобов'язань, які виникають внаслідок заподіяння шкоди, є виняток з цього загального правила, тобто коли обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на особу без її вини (статті 1173, 1174, 1187 ЦК України).

Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.»

ОСОБА_8 з п.6 даного Роз`яснення:

«Для правильного вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов'язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 ГПК України. Виходячи з цього, відповідно до статті 1172 ЦК України позивач повинен довести, що шкода заподіяна працівником відповідача саме під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування.

При цьому встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Як у випадках порушення зобов'язання за договором, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (статті 614 та 1166 ЦК України) передбачає презумпцію вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди. Навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.»

Відповідно до п.1.6. роз'яснення Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища № 02-5/744 від 27.06.2001 (з наступними змінами):

«Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника, отже позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.»

Таким чином, для правильного вирішення даного спору про стягнення позадоговірної матеріальної шкоди має бути встановлена наявність 4 складових елементів відповідальності за завдану шкоду:

1. Неправомірні дії особи.

2. Завдання шкоди.

3. Безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

4. Вина завдавача шкоди.

При цьому, доводити в даному випадку факт наявності неправомірних дій Відповідача, завдання ним шкоди та безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями Відповідача і самою шкодою мають Прокурор та Позивач, а відсутність вини у його діях, що завдали шкоду, в разі доведеності перших трьох складових, - Відповідач.

З приводу факту заподіяння шкоди і розміру завданої шкоди суд відмічає наступне.

ОСОБА_8 з ч.4 ст.68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища":

«Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.»

Відповідно до ч.1 ст.111 Водного кодексу України:

Підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.»

ОСОБА_8 зі ст.69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища":

«Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.»

Відповідно до ч.1-3 п.п.1.2. п.1 Роз`яснення Вищого арбітражного суду України за N02-5/744 від 27.06.2001 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища»:

«Відповідно до статті 69 Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення природоохоронного законодавства, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення цього законодавства, повинна відшкодовуватись у розмірах, які визначаються на підставі затверджених у встановленому порядку такс і методик обрахування розмірів шкоди, що діють на час здійснення порушення або, у разі неможливості встановлення часу здійснення порушення, - на час його виявлення.

Відсутність таких такс або методик не може бути підставою для відмови у відшкодуванні шкоди. У такому випадку шкода компенсується за фактичними витратами на відновлення порушеного стану навколишнього природного середовища з урахуванням завданих збитків, у тому числі неодержаних доходів, тобто загальними правилами природоохоронного законодавства і статтями 440, 453 Цивільного кодексу.»

Відповідно до п.8 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України:

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

ОСОБА_8 ч.ч.1-3 ст.22 Цивільного кодексу України:

1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

ОСОБА_8 ст.1192 Цивільного кодексу України:

„З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 за N10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам»:

«За правилами господарського судочинства мають розглядатися справи зі спорів про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, в тому числі за позовами спеціально уповноважених державних органів управління в галузі охорони навколишнього природного середовища.»

Таким чином, господарським судам України підвідомчі спори про відшкодування саме шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу.

При цьому, розмір шкоди, згідно вищенаведених норм цивільного законодавства, в першу чергу обраховується як реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи або реальна вартість виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п.9.1. Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 за N389, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2009 р. за N767/16783, в редакції, чинній на момент проведення перевірки 10-11 листопада 2015 року, яка була застосована Позивачем в даному випадку:

«Розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), грн, здійснюється за формулою

Зсам. = 100 х W х Тар, (23), де

W - об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), куб.м;

Тар розмір, грн/100 куб.м, аналогічний ставці збору за спеціальне використання води, встановленої статтею 325 Податкового кодексу України за 100 куб. метрів, на дату виявлення порушення.

ОСОБА_8 з п.9.1 вищевказаної ОСОБА_8 у редакції, чинній з 27.11.2015 та на день складання розрахунку (13.01.2016), розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) здійснюється за формулою:

Зсам. = 5 х W х Тар, (23), де

W - об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, куб.м;

Тар розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, карєрних та дренажних вод - грн/100 куб. м, води для потреб гідроенергетики та рибництва - грн/10000 куб. м, води, яка входить до складу напоїв, - грн/куб. м). Для води з лиманів Тар аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання поверхневих вод для показника "Інші водні об'єкти", встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення.

Як зазначено в наданих Прокурором та Позивачем поясненнях, при проведенні розрахунку застосований п.9.1. Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 за N389, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2009 р. за N767/16783, в редакції, чинній на момент проведення перевірки 10-11 листопада 2015 року (виявлення порушення), що на думку Прокурора та Позивача, є правомірним.

В постанові Вищого господарського суду України від 29.04.2013 у справі №13/333-38/463-2012 викладена правова позиція, що шкода, заподіяна внаслідок порушення природоохоронного законодавства, повинна відшкодовуватись у розмірах, які визначаються на підставі затверджених у встановленому порядку такс і методик обрахування розмірів шкоди, що діють на час здійснення порушення або, у разі неможливості встановлення часу здійснення порушення, - на час його виявлення. Відсутність таких такс або методик не може бути підставою для відмови у відшкодуванні шкоди.

Дана позиція повністю відповідає позиції даного суду, викладеній у вищевказаній ч.3 п.п.1.2. п.1 Роз`яснення Вищого арбітражного суду України за N02-5/744 від 27.06.2001 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища».

Постановою Верховного Суду України від 03.09.2013 за результатами перегляду зазначеної постанови Вищого господарського суду України від 29.04.2013 у справі №13/333-38/463-2012 у задоволенні заяви про перегляд даної постанови відмовлено.

Крім того, в постанові Верховного Суду України від 18.11.2015 №3-1033гс15, було зазначено наступні висновки.

У справі, яка розглядається, спір виник щодо застосування норм Закону України «Про охорону атмосферного повітря» (далі Закон).

Судом встановлено, що порушення відповідачем вимог Закону зафіксовано в акті перевірки від 31 березня 2011 року. Зазначені порушення було усунено ТОВ «АФ «ім. Довженка» 13 вересня 2012 року (дата отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами). До суду із позовом прокурор звернувся 6 грудня 2014 року. Позовні вимоги про стягнення збитків у розмірі 45 361,44 грн. заявлено за період із 13 вересня 2009 року по 12 вересня 2012 року.

Разом із тим відповідно до ст.11 Закону (у редакції, чинній на час виявлення правопорушення) викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, який видається територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів за погодженням із територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони здоров'я. Шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених ст. 34 Закону.

На виконання вимог цього Закону затверджено ОСОБА_8, за змістом п.2.1.2 якої наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються, у тому числі, викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, уключаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства (п. 2.1.2).

Розрахунок маси викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря здійснюється за встановленою Методикою формулою з урахуванням часу роботи джерела в режимі наднормативного викиду. Такий час визначається з моменту виявлення порушення до моменту його усунення, з урахуванням фактично відпрацьованого часу (п. 3.11). Факт усунення порушення може бути підтверджений, зокрема отриманням дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (п. 3.12). Розрахунок розмірів відшкодування збитків здійснюється за формулою з урахуванням часу роботи джерела в режимі наднормативного викиду (п. 4).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без відповідного дозволу є триваючим правопорушенням, а право на позов про стягнення шкоди, завданої таким правопорушенням, виникає кожен день з моменту виявлення до моменту його усунення.

Отже, момент виявлення порушення є початком перебігу строку позовної давності у таких спорах, що кореспондується з положеннями ч.1 ст. 261 ЦК.

Оскільки ДЕІ в Полтавській області виявила порушення Закону 31 березня 2011 року (дата складення акта), то висновок суду першої інстанції про те, що перебіг позовної давності починається з 20 травня 2013 року, тобто з моменту надання відповідачем органу контролю інформації, необхідної для розрахунку завданих збитків, суперечить зазначеним вимогам Закону.

Таким чином, і в даній постанові Верховного Суду України зроблений висновок, що моментом виникнення спірних правовідносин (з яким повязана і відповідна редакція станом саме на цей момент нормативних актів, яка підлягає застосуванню до цих спірних правовідносин) є саме момент вчинення або виявлення порушення природоохоронного законодавства, а не момент нарахування збитків за таке правопорушення.

ОСОБА_8 зі ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як вбачається з вищенаведених нормативних актів відшкодування збитків не є саме засобом відповідальності, а тому зміни в ОСОБА_8 щодо застосованого коефіцієнту зворотної дії в не мають.

Даний висновок суду підтверджується і ч.3 ст.111 Водного кодексу України, яка передбачає, що притягнення винних у порушенні водного законодавства до відповідальності не звільняє їх від обов'язку відшкодування збитків, завданих ними внаслідок порушення водного законодавства.

З урахуванням вкладеного, суд не приймає заперечення Відповідача в цій частині.

З приводу відсутності після внесення змін статті 325 в Податковому кодексі України, відсилку на яку містив п.9.1. Методики, в редакції, застосованій Позивачем, суд відмічає наступне.

В письмових поясненнях з цього приводу Позивачем зазначено, що Законом України від 28.12.2014 року №71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких Законів України щодо податкової реформи" стаття 325 виключена із Податкового кодексу України, а до ОСОБА_8 зміни внесені не були. ОСОБА_8 розяснення Державної фіскальної служби України - Законом України від 28.12.2014 року №71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких Законів України щодо податкової реформи" внесено зміни до Податкового кодексу України, якими окремі платежі трансформовано в рентну плату. Керуючись розясненнями ДФС України, розраховуючи збитки за самовільне водокористування, державний інспектор для визначення показника Тар використовував ставку рентної плати за спеціальне використання води, передбачену п.255.5 ст.255 Податкового кодексу України.

Копія листа Державної фіскальної служби України від 18.06.2015 №14612/5/99-99-15-04.01.16 надана Позивачем та долучена до матеріалів справи.

У вищевказаному листі, зокрема, зазначено, що у 2015 році при розрахунку розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) слід застосовувати ставки рентної плати за спеціальне використання води, визначені п.255.5 ст.255 Податкового кодексу України.

Крім того, суд приймає до уваги таке.

ОСОБА_8 з п.323.1. ст.323, п.324.1. ст.324 Податкового кодексу України, в редакції, чинній до 01.05.2015:

« 323.1. Платниками збору є водокористувачі - суб'єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи (крім бюджетних установ), постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують воду, отриману шляхом забору води з водних об'єктів (первинні водокористувачі) та/або від первинних або інших водокористувачів (вторинні водокористувачі), та використовують воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва.

324.1. Об'єктом оподаткування збором є фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі, з урахуванням обсягу втрат води в їх системах водопостачання.»

Ставки збору за спеціальне використання вод визначалися статтею 325 даного кодексу в табличному вигляді в чітких розмірах за 100 куб. метрів в залежності від річки чи області.

Відповідно до ст.255 Податкового кодексу України, в редакції, чинній на момент розрахунку завданих збитків:

« 255.1. Платниками рентної плати за спеціальне використання води є водокористувачі - субєкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи (крім бюджетних установ), постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують воду, отриману шляхом забору води з водних обєктів (первинні водокористувачі) та/або від первинних або інших водокористувачів (вторинні водокористувачі), та використовують воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва.

255.3. Обєктом оподаткування рентною платою за спеціальне використання води є фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі, з урахуванням обсягу втрат води в їх системах водопостачання. 255.3. Обєктом оподаткування рентною платою за спеціальне використання води є фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі, з урахуванням обсягу втрат води в їх системах водопостачання.»

Ставки рентної плати за спеціальне використання води визначалися п.255.5 статті 255 даного кодексу в табличному вигляді в чітких розмірах за 100 куб. метрів в залежності від річки чи області.

Таким чином, за платником, обєктом оподаткування та методикою визначення ставок це фактично є один й той самий обовязковий платіж, проте, в вищезазначену ОСОБА_8 не було своєчасно внесено зміни щодо відсилки до нової статті Податкового кодексу України.

Подібна неузгодженість виникла і при внесенні змін до Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Проте, Верховний Суд України в постановах по справах №914/3831/13 від 07 жовтня 2014 року та 6-1цс14 від 12 лютого 2014 року дійшов правових висновків, що виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід зазначити, що у звязку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обовязок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року №3045-VI Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування, не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

З урахуванням викладеного, суд не приймає заперечення Відповідача в цій частині.

Також, на думку суду, посилання Відповідача на використання ним водних ресурсів у відповідності до положень ст.23 Кодексу України про надра, як на підставу відмови у позові, є необґрунтованими, оскільки п.9 ч.1 ст.44, ст.ст.46,48,49 Водного кодексу України та ст.ст.16,19,21 Кодексу України про надра визначають обов'язок отримання господарюючими суб'єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр.

Таким чином, дозвіл на спеціальне водокористування (ст.49 Водного кодексу України) та дозвіл на видобування прісних підземних вод (ст.21 Кодексу України про надра) визначаються законодавством самостійними дозвільними документами, спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування право на їх використання.

З урахуванням викладеного, виконання або невиконання Відповідачем умови, передбаченої ст.23 Кодексу України про надра, з якою закон пов'язує можливість видобування підземних прісних вод без дозволу на користування надрами, не звільняє Відповідача від передбаченої законодавством відповідальності за забір води саме без дозволу на спеціальне водокористування.

Стосовно доводів Відповідача щодо незаконності проведення перевірок Позивачем в період дії мораторію на їх проведення суд відмічає наступне.

Планова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства ПрАТ ММК Сіверський 23.07.2014 проводилась на підставі наказу та направлення начальника Державної екологічної інспекції у Чернігівській області на проведення перевірки №0772 від 17.07.2014.

Законом України від 31.07.2014 № 1622-VII Закон України Про державний бюджет України на 2014 рік доповнено статтею 31, та встановлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України) здійснюється протягом серпня-грудня 2014 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки.

На виконання наведених змін Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 13.08.2014 №408 Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами.

Тобто, вищезазначені нормативні акти були прийняті після проведення першої перевірки 23.07.2014 та розповсюджувались на період серпень-грудень 2014 року.

28 грудня 2014 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», пунктом 8 Прикінцевих положень якого було установлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки.

Крім того, в цей же день 28 грудня 2014 року був прийнятий Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, пунктом 3 Прикінцевих положень якого було установлено, встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Враховуючи, що обидва закони прийняті в один день, другий закон стосується змін саме до Податкового кодексу України, суд доходить висновку, що наведений пункт 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи стосується виключно контролюючих органів, зазначених у ст.41 Податкового кодексу України, а саме органів доходів і зборів.

Термін обмеження перевірок для всіх інших контролюючих органів, в тому числі органів державної екологічної інспекції, визначений наведеним пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» і становить січень червень 2015 року.

Таким чином, проведення Позивачем другої планової перевірки дотримання Відповідачем вимог природоохоронного законодавства 10-11 листопада 2015 року відбулося після закінчення дії обмежень.

На підставі викладеного, суд відхиляє доводи Відповідача в цій частині.

Посилання Відповідача, що дозвіл на спецводокористування у Відповідача був, але у зв'язку зі зміною законодавчої бази продовження дозволу затрималось у стадії оформлення, оскільки дозвіл перші часи отримували в Чернігові, а тепер передали до Києва, у Києві штат працював на неповний робочий тиждень, тому продовження дозволу було затримано в часі, на сьогодні дозвіл продовжений, за воду, яка відбиралась за весь період, податки були сплачені повністю, судом не приймаються, оскільки Відповідачем не надані витребувані ухвалою суду від 22.03.2016 письмові пояснення з відповідним нормативно-правовим обґрунтуванням та доданням відповідних доказів: чим підтверджуються наведені факти затримки отримання дозволу та чим передбачено, що наведені факти затримки отримання дозволу, факт кінцевого отримання дозволу, хоч і з наявним періодом забору води без дозволу, та факт сплати податку за забрану воду можуть бути підставами для звільнення від відповідальності за завдану шкоду чи її зменшення.

Клопотання Відповідача про припинення позовної заяви судом залишаються без задоволення, оскільки чинним Господарським процесуальним кодексом України не передбачено припинення саме позовних заяв.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Матеріалами справи підтверджується факт заподіяння збитків.

Відповідач доказів відшкодування збитків, як і доказів, які б спростовували викладені обставини, не надав.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

ОСОБА_8 з ч.ч.1-2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України:

"Судовий збір покладається:

· у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

· у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору."

Прокурором за подання даного позову сплачено 2182,40 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням №284 від 01.03.2016, наявним в матеріалах справи.

На підставі вище викладеного, враховуючи повне задоволення позову з Відповідача підлягає стягненню судовий збір в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.22,33,49,82-85,116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "М'ясо-молочний комплекс "Сіверський" (вул. Шевченка, 1-А, с. Чайкине, Новгород-Сіверський район, Чернігівська область, 16014, ідентифікаційний код 32883575) збитки, завдані самовільним використанням водних ресурсів, в сумі 145493 грн. 26 коп. шляхом їх перерахування одержувачам: 43647грн. 98 коп. до спеціального фонду Державного бюджету України; 29098 грн. 65 коп. до спеціального фонду Чернігівського обласного бюджету; 72746 грн. 63 коп. на користь фонду охорони навколишнього природного середовища Чайкинської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області (вул. Л.Д. Кучми, 22, с. Чайкине, Новгород-Сіверський район, Чернігівська область, 16014).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "М'ясо-молочний комплекс "Сіверський" (вул. Шевченка, 1-А, с. Чайкине, Новгород-Сіверський район, Чернігівська область, 16014, ідентифікаційний код 32883575) на користь Прокуратури Чернігівської області (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000, ідентифікаційний код 02910114, р/р6008 ДКСУ м. Київ, МФО 820172) 2182 грн. 40 коп. на відшкодування судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16 травня 2016 року.

Суддя І.В. Кушнір