ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

10 травня 2016 р. Справа № 902/329/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Колбасова Ф.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Міського комунального підприємства "Енергоресурс", (23100, Вінницька область, Жмеринський район, м. Жмеринка, вул. Леніна, 41)

до: Державного закладу "Відділкова лікарня станції Жмеринка Південно-Західної залізниці", (23100, Вінницька область, Жмеринський район, м. Жмеринка, вул. Добролюбова, 2)

про стягнення 136708,44 грн.

за участю секретаря судового засідання Здорик Я.С.

представники сторін:

позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 1 від 27.01.2016р.;

відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ :

Міське комунальне підприємство "Енергоресурс" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Державного закладу "Відділкова лікарня станції Жмеринка Південно-Західної залізниці" заборгованості за послуги постачання пари та гарячої води (централізованого теплопостачання) згідно договорів № 25/24 від 01.04.2015р. та 26/14 від 15.02.2016р. за період з жовтня 2015р по лютий 2016р. в сумі 120757,32 грн, пені в розмірі 14968,85 грн, 3% річних в розмірі 982,27 грн.

Ухвалою суду від 18.04.2016р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/329/16 та призначено її до розгляду на 10.05.2016 року.

В судовому засіданні 10.05.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, натомість на виконання вимог ухвали суду надав через канцелярію суду відзив № 643 від 05.05.2016р. на позовну заяву з додатковими документами. У відзиві відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, пояснив, що здійснити проплату не мав змоги у зв'язку з відсутністю коштів на рахунку та просив судове засідання провести без участі представників відповідача.

Беручи до уваги той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

01.04.2015р. між міським комунальним підприємством «Енергоресурс» та державним закладом "Відділкова лікарня станції Жмеринка Південно-Західної залізниці" укладено договір про надання послуг з постачання пари та гарячої води (послуг з теплопостачання) №25/24.

Відповідно до п.п. 1.1. договору позивач зобов'язався у 2015 році надати відповідачу послуги з постачання пари та гарячої води, а замовник зобов'язався своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором, на об'єкти замовника.

Оплата вартості послуг проводиться у безготівковій формі у відповідності до виставлених учасником рахунків за спожитий обсяг Гкал. згідно показників засобів обліку теплової енергії, а у випадку відсутності засобів обліку - у розрахунку за опалювальну площу (п.п. 5.1 договору).

Згідно п. 5.2 договору споживач зобов'язаний щомісячно, до 5 числа розрахункового місяця, провести попередню оплату за послуги теплопостачання в розмірі 50 % від вартості очікуваних послуг.

Відповідно до п. 5.3 договору замовник (споживач) зобов'язаний провести кінцевий розрахунок не пізніше 30 числа розрахункового місяця на підставі рахунку та акту виконаних робіт

В розділі 9 договору сторони погодили, що договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2015р., а в частині розрахунків - до повного їх здіснення; дія договору може продовжуватись на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2016р., в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної у договорі укладеному в 2015р., якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

15.02.2016р. між міським комунальним підприємством «Енергоресурс» (за договором- виконавець) і державним закладом "Відділкова лікарня станції Жмеринка Південно-Західної залізниці" (за договором - споживач) укладено договір про надання послуг централізованого постачання теплової енергії №26/14.

На виконання умов договору від 01.04.2015р. з жовтня 2015р. по лютий 2016р. позивач надав відповідачу послуги з централізованого теплопостачання в обсязі 615 Гкал на суму 1117819,32 грн.

Відповідачем, за вказаний період, за надані послуги проведено часткову оплату на загальну суму 997062,00 грн.

Станом на день подання позову, в результаті порушення відповідачем умов договору борг останнього перед позивачем за спожиті послуги становить 120757,32 грн (1117819,32 -997062,00).

Наведене стверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: договором про надання послуг з постачання водяної пари та гарячої води №25/24 від 01.0.2015 року; актом виконаних робіт № 35 від 28.01.2016р.; рахунками на оплату наданих послуг № 186 від 27.10.2015р., №244 від 30.11.2015р., №286 від 31.12.2015р., № 37 від 27.01.2016р.; виписками з банку; платіжними дорученнями №523 від 29.10.2015р., № 549 від 09.11.2015р., №604 від 17.12.2015р., №675 від 30.12.2015р., №678 від 29.12.2015р., №618 від 29.12.2015р., №522 від 29.10.2015р., № 22 від 29.01.2016р., №75 від 16.03.2016р., № 39 від 17.02.2016р.; обопільно підписаним сторонами актом звірки розрахунків станом на 06.05.2016р.; розрахунком боргу.

Беручи до уваги встановлені обставини, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Беручи до уваги встановлені обставини та наведені вище приписи законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу в сумі 120757,32 грн підлягають задоволенню в повному обсязі як обґрунтовані та правомірні.

Також судом розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача 14968,85 грн пені, яка нарахована за період з 29.01.2016р. по 11.04.2016р. та 982,27 грн 3% річних, які нараховані за період з 29.01.2016р. по 11.04.2016р., за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст.193 ГК України встановлено, що порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Частиною 2 ст. 217 ГК України передбачено такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції, оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Стаття 549 ЦК України вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 7 розділу 5 договору від 01.04.2015р. у разі невиконання замовником п.п. 2, 3 розділу 5 "Оплата послуг" договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити учаснику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, інфляційні витрати за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та пені є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та вимогам чинного законодавства України.

Перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку пені та відсотків річних, судом виявлено помилку в періоді нарахування. Позивачем нараховано пеню, 3% річних за період з 29.01.2016р. по 11.04.2016р. В п. 5.3 договору сторони визначили, що замовник (споживач) зобов'язаний провести кінцевий розрахунок не пізніше 30 числа розрахункового місяця на підставі рахунку та акту виконаних робіт.

Таким чином, прострочення грошового зобов'язання за отримані послуги за січень 2016 року виникло з 31.01.2016р. Отже нарахування пені та відсотків річних за 2 дні - 29.01.2016р. та 30.01.2016р. суд вважає безпідставним. Окрім того, позивачем безпідставно включено в розрахунки пені та 3% річних останні дні фактичної проплати заборгованості.

Після здійсненого судом перерахунку пені за період з 31.01.2016р. по 11.04.2016р. (кінцева дата нарахування визначена позивачем в розрахунку) сума пені складає 13996,72 грн, а саме:

за період з 31.01.2016р. по 17.02.2016р. з суми боргу 215283,32 грн сума пені складає 4658,59 грн;

за період з 18.02.2016р. по 16.03.2016р. з суми боргу 165283,32 грн сума пені складає 5563,64 грн;

за період з 17.03.2016р. по 11.04.2016р. з суми боргу 120757,32 грн сума пені складає 3774,49 грн;

Позивачем заявлено в позові вимога на стягнення 14968,85 грн пені, що на 972,13 грн більше. Враховуючи вищевикладене, позов в частині стягнення пені підлягає частковому задоволенню в сумі 13996,72 грн, а в решті пені в сумі 972,13 грн слід відмовити, як безпідставно заявлених.

При здійсненні судом перерахунку 3% річних з 31.01.2016р. по 11.04.2016р. (кінцева дата нарахування визначена позивачем в розрахунку) сума річних складає 944,97 грн згідно нижче наведеного розрахунку.

за період з 31.01.2016р. по 17.02.2016р. з суми боргу 215283,32 грн сума 3% річних складає 317,63 грн;

за період з 18.02.2016р. по 16.03.2016р. з суми боргу 165283,32 грн сума 3% річних складає 379,34 грн;

за період з 17.03.2016р. по 11.04.2016р. з суми боргу 120757,32 грн сума 3% річних складає 248,00 грн;

Позивачем заявлено в позові вимога на стягнення 982,27 грн 3% річних. Враховуючи вищевикладене позов в частині стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню в сумі 944,97 грн, а в решті суми 37,3 грн слід відмовити.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище процесуальним нормам та вимогам ухвал суду відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення основного боргу, пені та 3% річних, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

За таких вище обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

10.05.2016р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 4-5, 32, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного закладу "Відділкова лікарня станції Жмеринка Південно-Західної залізниці", (23100, Вінницька область, Жмеринський район, м. Жмеринка, вул. Добролюбова, 2) на користь Міського комунального підприємства "Енергоресурс", (23100, Вінницька область, Жмеринський район, м. Жмеринка, вул. Леніна, 41) 120757,32 грн основного боргу, 13996,72 грн пені, 944,97 грн 3% річних та 2035,49 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В позові в частині стягнення 972,13 грн пені та 37,3 грн 3% річних відмовити.

5. Копію рішення направити відповідачу у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 12 травня 2016 р.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (23100, Вінницька область, Жмеринський район, м. Жмеринка, вул. Добролюбова, 2)