ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 травня 2016 р. Справа № 918/203/16

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого - судді Торчинюка В.Г., розглянувши матеріали справи

за позовом: Заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури

в інтересах держави в особі: Рівненської міської ради Рівненської області

Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради

до відповідача 1: Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 у місті Рівне

до відповідача 2: Міської громадської організації "Медодар"

про визнання недійсним договору оренди та зобов'язання повернути приміщення

В засіданні приймали участь:

від позивача: не з'явився;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився;

від органу прокуратури: ОСОБА_1 посвідчення від 03 грудня 2014 року № 030682.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Заступник керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради Рівненської області в особі Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради звернувся до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача 1 Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 у місті Рівне та відповідача 2 Міської громадської організації "Медодар", в якій просить суд визнати недійсним договір оренди та зобов'язати повернути приміщення.

Ухвалою суду від 23 березня 2016 року порушено провадження у справі № 918/203/16, розгляд якої призначено на 5 квітня 2016 року.

05 квітня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник відповідача 1 подав клопотання, в додатках до якого долучив до матеріалів справи частину документів, які витребовувалися ухвалою суду від 23 березня 2016 року.

Ухвалою суду від 05 квітня 2016 року розгляд справи відкладено на 19 квітня 2016 року.

19 квітня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду представник прокуратури подав супровідний лист, в додатках до якого долучив до матеріалів справи частину документів, які витребовувались ухвалою суду від 05 квітня 2016 року.

20 квітня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради надійшов лист від 19 квітня 2016 року № вих-467/01-26/16, в якому останнє зазначає, що станом на 18 квітня 2016 року інформації про потребу використання приміщення, що є предметом спору, в навчально-виховних цілях від адміністрації ЗОШ № 5 не надходило.

Ухвалою суду від 19 квітня 2016 року розгляд справи відкладено на 10 травня 2016 року (з урахуванням узвали про виправлення описки від 21 квітня 2016 року № 918/203/16).

04 травня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник Рівненської міської ради подав клопотання в якому просить суд розгляд справи провести без участі уповноваженого представника останньої.

10 травня 2016 року представник прокуратури підтримав позов в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, наполягав на розгляді справи без уповноважених представників відповідача 1 та 2, просив суд задовольнити позов.

У судове засідання 10 травня 2016 року позивач, відповідач 1 та 2 не забезпечили явку уповноважених представників, хоча про місце дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

10 травня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник відповідача 2 подав клопотання в якому просив суд відкласти розгляд справи з метою належної підготовки до розгляду справи, так як угода-доручення з повноважним представником була укладена 09 травня 2016 року, а розгляд справи призначено на 10 травня 2016 року.

Однак, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки підстави, з яких позивач просить відкласти розгляд справи не передбачені статтею 77 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Окрім того, суд зазначає, що у відповідача було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та надання відповідного відзиву на позовну заяву позивача, також відповідач не обмежений у виборі представників для представництва своїх інтересів не обмежений в їх кількості.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. На час розгляду справи судом не встановлено обставин, які перешкоджають вирішенню спору по суті.

Представник позивача в судовому засіданні 10 травня 2016 року підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

У призначені судові засідання відповідач 1 та 2 не забезпечили явку своїх повноважних представників, витребуваних судом документів не надали, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не направили.

Відповідно до статті 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Ухвали суду про порушення провадження у даній справі та про відкладення розгляду справи були надіслані відповідачу за адресою, вказаною у позовній заяві: 33000, Рівненська область, місто Рівне, вулиця Чернишевського, 20. Факт отримання відповідачем вищезазначених судових документів підтверджується наявними у матеріалах справи конвертами з довідкою пошти про повернення такого конверту у зв`язку з закінченням терміну зберіганні.

Про належне повідомлення відповідача 2 про призначені судові засідання також свідчить те, що матеріали справи містять клопотання останнього в яких уповноважений представник вказує про те, що він повідомлений про місце, дату та час судових засідань, однак просить суд відкласти розгляд справи.

Отже, за змістом вищезазначеної норми Міська громадська організація "Медодар" завчасно та належним чином була повідомлене про місце, дату та час судового засідання, так як і Загальноосвітня школа І - ІІІ ступеня № 5 у місті Рівне. Крім того, останнім надавалося достатньо часу для подання відзивів на позовну заяву, письмових пояснень та додаткових документів.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення в пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", яким роз'яснено, що за змістом цієї норми (статті 64 ГПК України), зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що у відповідачів було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та надання відповідних відзивів на позовну заяву позивача.

Частиною 1 статті 77 ГПК України встановлено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Явка уповноважених представників відповідача у судове засідання обов'язковою не визнавалася, а уповноважений представник позивача був присутній у судових засіданнях 05 квітня 2016 року 19 квітня 2016 року і 10 травня 2016 року та надав всі витребувані документи, а також необхідні усні пояснення по суті спору, також враховуючи те. що подальше відкладення розгляду спору призведе до порушення строків, визначених статтею 69 ГПК України, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі відповідачів.

Враховуючи те, що норми статті 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача (прокуратури), всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2011 року між Загальноосвітньою школою І - ІІІ ступенів № 5 (надалі - орендодавець) та міською громадською організацією "Медодар" було укладено договір № 48 оренди нежитлового приміщення (а.с. 18 - 19, надалі - договір).

У відповідності до пункту 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в орендне користування нежитлове приміщення (будинок) для здійснення благодійної діяльності на вулиці Чернишевського, 20 загальною площею 114,0 м.кв., яке перебуває на балансі управління освіти Рівненського міськвиконкому, вартість якого (визначена експертним шляхом) становить 315 583 грн. 00 коп. станом на 31 серпня 2007 року.

Згідно статті 1.2 договору орендар вступає у платне користування майном в строк, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання договору та акту прийому-передачі майна.

Строк договору оренди встановлюється з 01 листопада 2007 року по 01 вересня 2010 року. При відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору впродовж одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовжений на той самий строк і на тих же самих умовах, які були передбачені договором (пункти 2.1 та 2.2 договору).

Пунктом 3.1 договору визначено, що орендна плата по цьому договору встановлюється в сумі 529 грн. 13 коп. в місяць плюс ПДВ згідно з (розмір орендної плати в грошовому виразі визначається після проведення незалежної оцінки об`єкта оренди) чинним законодавством, що за рік становить 2 відсотки від вартості об`єкта, визначеної шляхом проведення незалежної оцінки.

Зазначений договір підписаний повноважними представниками орендодавця та орендаря та скріплений відтисками печаток зазначених суб`єктів господарювання, крім того погоджений начальником управління бюджету та фінансування, начальником управління комунальної власності, начальником управління освіти.

02 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено прийому-передачі не житлового приміщення в оренду, яким останні погодили, що не житлове приміщення ЗОШ № 5, загальною площею 114 кв.м., яке знаходиться за адресою: місто Рівне, провулок Чернишевського, 20 згідно з договором від 01 листопада 2007 року № 48, з 01 листопада 2007 року передається під благодійну діяльність.

01 грудня 2013 року між орендодавцем та орендарем було укладено додатковий договір № 3 до договору оренди нежитлового приміщення від 01 листопада 2007 року № 48, у відповідності до якого сторони виклали частину пунктів договору у новій редакції, серед яких пункт 3.1 - орендна плата за цим договором визначається на підставі методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є власністю територіальної громади міста Рівного, затвердженої рішенням Рівненської міської ради та встановлюється в сумі 577 грн. 04 коп. в місяць.

Матеріалами справи стверджено, що відповідач 1 передав в оренду відповідачу 2 нежитлове приміщення загальною площею 114 кв.м., яке належить Рівненській міській раді (свідоцтво про право власності від 13 травня 2014 року, індексний номер 21548611, а.с. 23, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а.с. 51).

Судом встановлено та матеріалами справи стверджено, що державне майно, що передано в оренду за спірним договором, на сьогоднішній день продовжує перебувати в користуванні відповідача 2.

Прокурор вважає, що спірний договір оренди та додаткові угоди до нього не відповідають вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За приписами частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є: визнання правочину недійсним.

Частиною 2 статті 18 Закону України "Про освіту" визначено, що навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Статтею 61 Закону України "Про освіту" встановлено, що фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування.

Додатковими джерелами фінансування є, зокрема, доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання, про що зазначено в пункті 4 статті 61 названого закону.

Відповідно до статті 63 Закону України "Про освіту" матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Частиною 5 статті 63 Закону України "Про освіту" передбачено, що об'єкти освіти і науки, що фінансується з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та з науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

За приписами частини 2 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" загальнодержавне значення мають і не підлягають приватизації - об'єкти освіти.

В частині 2 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" зазначено, що не можуть бути об'єктами оренди об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" (крім пам'яток культурної спадщини, нерухомих об'єктів, які знаходяться на території історико-культурних заповідників), а також об'єкти, включені до переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, затвердженого Законом України "Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".

Частиною 2 статті 44 Закону України "Про загальну середню освіту" визначено, що вимоги до матеріально-технічної бази загальноосвітніх навчальних закладів визначаються відповідними будівельними і санітарно-гігієнічними нормами і правилами, а також типовими переліками обов'язкового навчального та іншого обладнання (в тому числі корекційного), навчально-методичних та навчально-наочних посібників, підручників, художньої та іншої літератури.

Згідно пункту 3.14 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 14 серпня 2001 року № 63 та погоджених листом Міністерства освіти і науки України від 5 червня 2001 року № 1/12-1459, здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи положення вищезазначених норм матеріального права, приймаючи до уваги умови спірного договору оренди, зокрема пункт 1.1 договору щодо передачі майна в оренду з метою здійснення благодійної діяльності, судом встановлено, що орендоване за спірним договором майно використовується відповідачем в діяльності, не пов'язаної з навчально-виховним процесом, що заборонено законодавством та порушує приписи частини 2 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та частини 5 статті 63 Закону України "Про освіту".

У судових засіданнях уповноважений представник відповідача 1 наголошував на тому, що відповідачем 2 здійснювалася діяльність пов'язана з навчально-виховним процесом, щодо безкоштовного навчання населення в користуванні комп'ютерною технікою.

Крім того, заступником керівника рівненської міської прокуратури, долучений до матеріалів справи витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 97 - 101), з якого вбачається, що міська громадська організація "Медодар" займається економічною діяльністю визначеною на підставі даних державних статистичних спостережень відповідно до статистичної методології за підсумками діяльності за рік - 85. 32 1 надання соціальної допомоги без забезпечення проживання.

Вищезазначений вид економічної діяльності включає в себе соціальну допомогу, консультування, матеріальну допомогу та подібні послуги, які надаються пенсіонерам та інвалідам без забезпечення їх проживання.

Суд неодноразово витребовував ухвалами від 05 квітня 2016 року та від 19 квітня 2016 року у відповідачів докази на підтвердження виконання спірного договору (підписані акти надання послуг, виставлені рахунки на оплату, тощо); докази сплати орендної плати та докази, які підтверджуватимуть види діяльності відповідача 2, при яких використовувалося орендоване приміщення, однак відповідачі не скористалися надими ГПК України правами та не надали суду документів, які б підтверджували, що спірне приміщення використовувалися у навчально-виховних цілях, відтак суд критично ставить до тверджень відповідача 1, щодо правомірності спірного договору.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Із змісту зазначеної статті випливає, що правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, до яких, зокрема, треба віднести: законність змісту правочину, наявність у особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності; вільне волевиявлення учасника правочину та його відповідність внутрішній волі; відповідність форми вчинення правочину вимогам законодавства, його спрямованість. Правочин є чинним, якщо він не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам громадського суспільства.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України правочин є дійсним, якщо його зміст не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та загальним умовам дійсності правочину.

Згідно частин. 1 3 статті 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

В даному випадку умови договору оренди суперечать діючому законодавству України, зокрема, частині 5 статті 63 Закону України "Про освіту", оскільки орендоване майно, що є частиною навчального закладу (загальноосвітньої школи), було надано в оренду для здійснення діяльності не пов'язаної з навчально-виховним процесом, що здійснює обслуговування та ремонт автомобілів, і ця діяльність не може розцінюватися як навчально-виховний процес, є достатньою правовою підставою для визнання договору недійсним на підставі положень частиною 3 статті 207 Господарського кодексу України.

Крім того, судом враховані роз'яснення, надані у пунктах 2.7 пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29 травня 2013 року, де вказано, що частиною третьою статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє.

Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє.

При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення.

Таким чином, передання в оренду приміщення, яке знаходиться на території навчального закладу для відповідача 2, який не займається навчально-виховним процесом, порушує вимоги чинного законодавства, і, оскільки орендар здійснював користування приміщенням, доказів протилежного суду не надано, договір оренди підлягає визнанню недійсним лише на майбутнє.

Зважаючи на вищенаведене, вимоги про визнання недійсним договору оренди та припинення зобов'язання за цим договором на майбутнє є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оскільки договір оренди визнано недійсним, у відповідача відсутні підстави для подальшого користування орендованим майном, яке має бути повернуто на баланс управлінню освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради шляхом вивільнення, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині зобов'язання міської громадської організації "Медодар" повернути приміщення площею 114,0 кв.м., розміщене за адресою: місто Рівне, вулиця Чернишевського, 20 на баланс управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради шляхом його вивільнення підлягають задоволенню.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд у справах № 923/591/14, № 906/213/14, № 910/17883/13, 924/427/15.

Справляння судового збору в Україні регулюється Законом України "Про судовий збір", згідно статті 5 якого прокурор не підпадає під перелік осіб, що звільняються від сплати судового збору.

Звертаючись з цим позовом, у відповідності до Закону України "Про судовий збір", прокурор мав сплатити судовий збір за дві вимоги немайнового характеру в сумі 2 436 грн. 00 коп., проте судовий збір був сплачений у розмірі 6 581 грн. 95 коп.

У відповідності до статті 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, суд керуючись статтею 49 ГПК України зазначає, що судові витрати, необхідно відшкодувати для Рівненської місцевої прокуратури та стягнути з Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 у місті Рівне 1 378 грн. 00 коп. та з міської громадської організації "Медодар" 1 378 грн. 00 коп.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 13, 14, 19, 118, 121, 129 Конституції України; статтями 1, 4, 12, 22, 29, 32, 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсними договір оренди приміщення від 1 листопада 2007 року № 48 укладений між Загальноосвітньою школою 1-3 ступенів № 5 у місті Рівне (33000, місто Рівне, вулиця Чернишевського, 20, ідентифікаційний код: 22567055) та Міською громадською організацією "Медодар" (33013, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: 25321455) на майбутнє.

3. Міській громадській організації "Медодар" (33013, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: 25321455) повернути приміщення площею 114,0 кв.м., розміщене за адресою: місто Рівне, вулиця Чернишевського, 20 на баланс управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради шляхом його звільнення.

4. Стягнути з Міської громадської організації "Медодар" (33013, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: 25321455) на р/р 371, МФО 820172, ЗКПО 02910077, Банк - Державна казначейська служба України, місто Київ, код класифікації - 2800 - 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору

5. Стягнути з Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 у місті Рівне (33000, місто Рівне, вулиця Чернишевського, 20, ідентифікаційний код: 22567055) на р/р 371, МФО 820172, ЗКПО 02910077, Банк - Державна казначейська служба України, місто Київ, код класифікації - 2800 - 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено "13" травня 2016 року

Суддя Торчинюк В.Г.