ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2016 р. Справа № 914/2441/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Михалюк О.В.

суддів Мельник Г.І.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новіком»

на ухвалу господарського суду Львівської області від 18.03.2016р. про визнання кредиторських вимог ПАТ «Альфа-Банк»

у справі № 914/2441/15

за заявою ОСОБА_2 акціонерного товариства «Альфа-Банк», м.Київ

до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія», с.Сілець Сокальського району Львівської області

про визнання банкрутом,

з участю представників :

від ТзОВ Новіком не з»явився

від Фонду державного майна України ОСОБА_3; ОСОБА_4

від Львівської обласної державної адміністрації ОСОБА_5

від Сокальської ОДПІ ОСОБА_6

від ДП Шахта № 1 Нововолинська не з»явився

від ПАТ Львівська вугільна компанія - ОСОБА_7

арбітражний керуючий ОСОБА_8

ДП "Львіввугілля" ОСОБА_9

ПАТ «Альфа-Банк» - ОСОБА_10

ФОП ОСОБА_11

В ході судового засідання сторонам права і обовязки, передбачені ст.22 ГПК України розяснені.

Відводів складу суду в порядку статті 20 Господарського процесуального кодексу України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у зв»язку із чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 18.03.2016р. у справі № 914/2441/15 (суддя Артимович В.М.) про банкрутство ОСОБА_2 акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія», с.Сілець Сокальського району Львівської області визнано уточнені грошові вимоги ОСОБА_2 акціонерного товариства «Альфа-Банк» до боржника в сумі 17419900,18 грн., які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів, а саме: 2436,00 грн. перша черга; 16630174,26 грн. четверта черга; 787289,92 грн. шоста черга.

Не погоджуючись з даною ухвалою кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «Новіком» подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати згадану ухвалу, посилаючись, зокрема, на те, що вона є незаконна, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки зобов»язання, забезпечене заставою, а саме кредитним договором від 16.01.2008р. № 07-МВ/08, на даний час не припинено, право застави майна та майнових прав за відповідними договорами застави також не є припиненим. Відтак, на думку скаржника, судом першої інстанції при вирішенні питання про визнання уточнених грошових вимог ПАТ «Альфа-Банк» помилково встановлено наявність у кредитора грошових вимог, які не забезпечені повністю заставою боржника. Також, на думку скаржника, вимоги ПАТ «Альфа-Банк», викладені у заяві про визнання уточнених грошових вимог до боржника заявлені після встановленого законом строку для їх подання.

Наводить скаржник і інші доводи, що є, на його думку, підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Поданим до суду апеляційної інстанції відзивом на апеляційну скаргу кредитор Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, заперечує, просить ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

В провадженні господарського суду Львівської області знаходиться справа про банкрутство ОСОБА_2 акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія», с.Сілець Сокальського району Львівської області.

Оголошення про порушення справи про банкрутство № 914/2441/15 офіційно оприлюднено на сайті Вищого господарського суду України 25.08.2015 р.

15.09.2015 р. на адресу суду надійшла заява ПАТ Альфа-Банк про грошові вимоги до боржника ОСОБА_2 акціонерного товариства Львівська вугільна компанія в сумі 37530127,67 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, повідомлення арбітражного керуючого ОСОБА_12 про розгляд заяви ініціюючого кредитора з грошовими вимогами від 28.09.2015 р. за № 28/09 арбітражним керуючим визнано вимоги банку в сумі 36748699,46 грн., як вимоги четвертої черги, та вимоги в сумі 781428,21 грн., як вимоги шостої черги.

18.03.2016 р. ПАТ Альфа-Банк подав уточнення до заяви з грошовими вимогами до боржника, в якій просив визнати грошові вимоги ПАТ Альфа-Банк в сумі 28599156,25 грн., в тому числі: 11160835,01 грн. заборгованість за кредитом, 16557650,93 грн. - відсотки за користування кредитом, 793872, 69 грн. пеня за прострочення сплати процентів, 78271,62 грн. судовий збір згідно рішень суду, 8526,00 грн. судовий збір, сплачений у справі № 914/2441/15.

В свою чергу розпорядником майна 18.03.2016р. подано уточнення до повідомлення про розгляд заяви з вимогами кредитора до боржника про визнання грошових вимог в сумі 28586825,19 грн., з яких до виплати: 8526 грн. (судовий збір) перша черга, 27791009,27 грн. (основний борг) четверта черга, 787289,92 грн. (неустойка (пеня, штраф)) шоста черга.

Того ж дня розпорядник майна подав письмові пояснення про те, що ПАТ Альфа-Банк не наділений ознаками забезпеченого кредитора.

ПАТ Альфа-Банк в свою чергу листом від 04.08.2015 р. інформував суд про те, що між сторонами договір застави відсутній.

Водночас, ТзОВ Новіком зазначав, що між ЗАТ Львівсистеменерго та ініціюючим кредитором в забезпечення виконання кредитних зобовязань було укладено договори застави: договір застави рухомого майна від 20.02.2008р. №10/08, договір застави майнових прав від 02.06.2008 р. № 421/08 та договір застави майнових прав 20.02.2008 р. № 134/08. В подальшому між ЗАТ Альфа Банк та ВАТ Львівська вугільна компанія було укладено ряд правочинів, у відповідності до яких зобовязання ЗАТ Львівсистеменерго перед ВАТ Альфа Банк за кредитним договором від 16.01.2008 р. № 07-МВ/08, так і за договорами застави рухомого майна від 20.02.2008 р. №10/08 та договором застави майнових прав від 02.06.2008 р. № 421/08 покладено на ВАТ Львівська вугільна компанія.

Слід зазначити, що учасниками у справі про банкрутство копій зазначених вище договорів застави суду не представлено, а також не надано доказів реєстрації застав в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна в порядку, встановленому Законом України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень.

За своєю правовою природою застава, як спосіб забезпечення вимог кредитора, спрямована на задоволення вимог кредитора за рахунок вартості заставленого майна боржника, що узгоджується з ч. 2 ст. 1 Закону України Про заставу, де передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Частиною 1 ст. 572 Цивільного кодексу України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України Про заставу предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. Аналогічне положення передбачено ч. 1 ст. 576 Цивільного кодексу України.

Однією з істотних умов договору застави згідно ст. 12 Закону України Про заставу є опис предмета застави. Опис предмета застави в договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо).

Таким чином, чинне законодавство України визначає обовязкові ознаки, яким повинно відповідати майно /річ/ в цілях набуття статусу предмета застави. Ними, зокрема, є: відповідність вимогам ст. 190 Цивільного кодексу України, що визначає поняття майна (ним може бути річ рухома та нерухома, майнові права); таке майно повинно мати вільну цивільну оборотоздатність (ст. 178 Цивільного кодексу України), тобто вільно відчужуватися, має бути невилученим з цивільного обороту, необмеженим в обороті, не бути невід'ємним від особи (фізичної або юридичної); на майно, запропоноване в заставу, може бути звернено стягнення. Лише повна відповідність усім цим вищевказаним ознакам майна дає підстави розцінювати його як предмет застави та відносно нього як істотної умови договору застави сторони вправі досягнути згоди. При цьому, можливість звернути стягнення на предмет застави одночасно є також однією з загальних вимог, вказаних у ст. 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а також спеціальною умовою та суттю безпосередньо предмету договору застави, тобто правочин повинен бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним.

Станом на 2008р. та на дату порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ Львівська вугільна компанія був чинний Закон України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна", який спрямований на забезпечення економічної безпеки держави, недопущення руйнування цілісних майнових комплексів державних підприємств, захисту інтересів держави під час реалізації майна господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків.

Статтею 1 вказаного Закону в редакції від 09.11.2004 р. та в чинній редакції встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

У статті 2 цього ж Закону визначено, що для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою.

Згідно абз. 3 п. 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.02.2002 р. № 01-8/152 Про Закон України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" до інших засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності підприємства, слід відносити лише ті майнові активи, які обліковуються як необоротні згідно з положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 2 "Баланс", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 N87 (з подальшими змінами і доповненнями). Дія мораторію не поширюється на ту частину майнових активів підприємства, що обліковуються як оборотні активи, а саме: грошові кошти та їх еквіваленти, що не обмежені у використанні, а також інші активи, призначені для реалізації чи споживання протягом операційного циклу або протягом дванадцяти місяців з дати складання балансу.

З матеріалів справи вбачається, що станом на момент утворення ВАТ Львівська вугільна компанія та на даний час держава в особі субєкта управління обєктами державної власності Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області (ідентифікаційний код 20823070) є власником простих бездокументарних акцій, що становлять 37,578% від статутного капіталу ПАТ Львівська вугільна компанія.

У звязку з цим майно боржника не може розцінюватись як предмет застави, так як на ПАТ Львівська вугільна компанія в силу вимог Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" поширюється мораторій на звернення стягнення на майно господарського товариства, акціонером якого є держава з 37,578 % акцій у статутному капіталі товариства.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги положення ст.ст. 1, 4, 12 Закону України Про заставу, ст.ст. 572, 576 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" в системному взаємозвязку, суд приходить до висновку, що застава рухомого майна боржника ПАТ Львівська вугільна компанія не забезпечує вимоги ПАТ Альфа Банк, оскільки рухоме майно боржника не може бути предметом застави згідно ч. 2 ст. 4 Закону України Про заставу та ст. 576 Цивільного кодексу України, та на таке майно ПАТ Львівська вугільна компанія не може бути звернуто стягнення в силу мораторію, визначеного Законом України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна".

У постанові від 29.07.2014 р. у справі № 905/2600/13 Вищий господарський суд України вказав, що приписи п. 9 ч. 1 ст. 47, ч. 5 ст. 52 Закону України Про виконавче провадження у взаємозвязку з положеннями Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" вказують на встановлену чинним законодавством заборону щодо звернення стягнення на те майно державного підприємства, яке є основним засобом виробництва, а відсутність у боржника іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення, є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобовязань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом господарський суд не пізніше пяти днів з дня надходження заяви про порушення справи про банкрутство відмовляє у її прийнятті, якщо, зокрема, вимоги кредитора повністю забезпечені заставою майна боржника, а в силу ч. 7 ст. 16 вказаного закону, суд відмовляє в порушенні провадження у справі про банкрутство, якщо, зокрема, вимоги кредитора є повністю забезпеченими майном боржника.

З правового аналізу наведених вище правових норм вбачається, що закон не повязує статус забезпеченого кредитора у справі про банкрутство боржника лише з наявністю чинного договору застави. З позиції вказаної норми закону та виходячи зі суті застави забезпеченим може вважатись кредитор, вимоги якого забезпечуються заставою реального, наявного та оборотоздатного майна боржника, на яке можна звернути стягнення. Унеможливлене звернення стягнення на предмет застави в силу визначеного законом мораторію позбавляє кредитора комплексу прав, які становлять суть забезпечення та застави, а також є прямою перешкодою у настанні реальних правових наслідків договору застави.

У звязку з наведеним, ПАТ Альфа Банк в розумінні ст. 1 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом у даній справі не наділений ознаками забезпеченого кредитора.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи довідок від 10.07.2015 р. та 23.07.2015 р., виданих ДП Львіввугілля та долучених до матеріалів справи розпорядником майна боржника ОСОБА_13, у ДП Львіввугілля відсутня заборгованість по договорах № 138 та № 38, укладених із боржником.

Згідно ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною 1 ст. 28 Закону України Про заставу передбачено, що застава припиняється при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави.

Відтак, заслуговують на увагу доводи банку та розпорядника майна про припинення застави майнових прав у звязку з відсутністю невиконаного зобовязання.

Окрім цього, ініціюючи провадження у справі про банкрутство ПАТ Львівська вугільна компанія, ПАТ Альфа Банк повідомило суд про відсутність застави.

В силу абз. 2 ч. 2 ст. 23 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом забезпечені кредитори зобовязані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство лише в частині вимог, що є незабезпеченими. Забезпечені кредитори зобовязані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство лише в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Закон не визначає форму, у якій повинна бути вчинена відмова забезпеченого кредитора від забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом до заяви про порушення справи про банкрутство додається, зокрема, докази того, що сума вимог кредитора (кредиторів) не забезпечена повністю заставою майна боржника (за наявності застави).

Так, Вищий господарський суд України у постанові від 10.06.2015 р. у справі № 914/4431/13 зазначив наступне: …Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону про банкрутство у випадку відмови від забезпечення або перевищення суми грошових вимог вартості предмета застави заставний кредитор зобов'язаний подати до суду заяву з грошовими вимогами саме в якості конкурсного кредитора, тобто в порядку, встановленому ч.ч. 1, 3 ст. 23 Закону про банкрутство....

Враховуючи, що банк звернувся із заявою про додаткові грошові вимоги до боржника в межах встановленого ч. 1 ст. 23 Закону тридцятиденного строку, не вказав на наявність застави в заяві про порушення провадження у справі про банкрутство та підтвердив факт відсутності застави в листі від 04.08.2015 р. (том 2, а.с. 17), суд дійшов правильного висновку, що заявлені грошові вимоги ПАТ Альфа-Банк носять конкурсний характер.

У звязку з цим у суду були відсутні підстави для відмови в прийнятті заяви ПАТ Альфа-Банк про банкрутство ПАТ Львівська вугільна компанія (ч. 2 ст. 14 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом) та для відмови в порушенні провадження у справі про банкрутство ПАТ Львівська вугільна компанія (ч. 7 ст. 16 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом).

Як вбачається з матеріалів заяви ПАТ Альфа-Банк від 08.09.2015 р. за № 77769-11-б/б вимоги заявника обґрунтовані договором про відкриття кредитної лінії від 16.01.2008 р. за № 07-МВ/08 та додатками до нього, меморіальними ордерами, розрахунком заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії від 16.01.2008р. за № 07-МВ/08, рішенням господарського суду Львівської області від 14.12.2011 р. у справі № 5015/5801/11, рішенням господарського суду Львівської області від 10.10.2012 р. у справі № 5015/3787/12.

Так, рішенням господарського суду Львівської області від 30.01.2009 р. у справі № 31/282 позов задоволено частково, стягнуто з боржника на користь ініціюючого кредитора заборгованість по кредиту 14000000,00 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 382161,20 грн., пеню за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 277770,50 грн., пеню за несвоєчасну сплату процентів по кредиту в сумі 7012,42 грн., державне мито в сумі 25500,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн.

На виконання рішення господарського суду Львівської області від 30.01.2009 р. та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 29.06.2011р. місцевим судом видано наказ.

Постановою ВПВР ДВС України від 22.07.2011 р. відкрито виконавче провадження з виконання наказу від 11.07.2011 р. у справі № 31/282.

Згідно платіжних доручень від 04.02.2013 р. за № 019188, від 29.05.2014 р. за № 30, від 19.11.2014 р. за № 5303, від 05.08.2014 р. за № 3240, від 09.12.2014 р. за № 5827, від 26.03.2015 р. за № 1840 боржником частково погашено заборгованість в розмірі 3531727,11 грн.

Станом на дату подання заяви про порушення провадження у справі №914/2441/15 ОСОБА_2 акціонерним товариством Львівська вугільна компанія не погашено борг в сумі 11160835,01 грн.

Ухвалою суду від 25.08.2015 р. порушено провадження у справі про банкрутство ОСОБА_2 акціонерного товариства Львівська вугільна компанія, визнано вимоги кредитора - ОСОБА_2 акціонерного товариства Альфа-Банк, м. Київ, в розмірі 11160835,01 грн., з яких 11160835,01 грн. - безспірні вимоги.

Отож, ініціюючим кредитором додатково заявлено грошові вимоги в сумі 17417464,18 грн. та 2436,00 грн. судового збору.

Грошові вимоги в сумі 17417464,18 грн. складаються з 16551902,64 грн. процентів за користування кредитом, з яких 7016952,74 грн. згідно рішення господарського суду Львівської області від 14.12.2011 р. у справі № 5015/5801/11, 2508000,91 грн. згідно рішення господарського суду Львівської області від 10.10.2012 р. у справі № 5015/3787/12 та 7026948,99 грн. нараховані банком відсотки за користування кредитом відповідно до договору про відкриття кредитної лінії від 16.01.2016 р. за № 07-МВ/08 в період з 01.09.2012 р. по 24.08.2015 р.; 787289,92 грн. пені, з яких 200913,25 грн. згідно рішення господарського суду Львівської області від 14.12.2011 р. у справі № 5015/5801/11, 130580,20 грн. згідно рішення господарського суду Львівської області від 10.10.2012 р. у справі № 5015/3787/12 та 455796,47 грн. нарахована пеня відповідно до договору про відкриття кредитної лінії від 16.01.2016 р. за № 07-МВ/08 в період з 01.09.2012 р. по 24.08.2015 р.; 78271,62 грн. судового збору, з яких 25500,00 грн. судовий збір згідно рішення господарського суду Львівської області від 14.12.2011 р. у справі № 5015/5801/11, 52771,62 грн. згідно рішення господарського суду Львівської області від10.10.2012 р. у справі № 5015/3787/12.

Рішенням господарського суду Львівської області від 14.12.2011 р. у справі № 5015/5801/11 стягнуто з Відкритого акціонерного товариства Львівська вугільна компанія на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства Альфа-Банк суму відсотків за користування кредитом 7016952,74 грн. та пеню у сумі 200913,25 грн.; а також - державне мито у розмірі 25500,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 236,00 грн.

Рішенням господарського суду Львівської області від 10.10.2012 р. у справі № 5015/3787/12 стягнуто з Відкритого акціонерного товариства Львівська вугільна компанія на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства Альфа-Банк 2508000,91 грн. процентів за користування кредитом, 130580,20 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів та 52771,62 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Положеннями ст. 1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом визначено, що грошове зобовязання це зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов'язань відносяться також зобов'язання щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов'язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов'язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов'язань боржника, в тому числі зобов'язань щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов'язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров'ю громадян, зобов'язання з виплати авторської винагороди, зобов'язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі.

Відповідно до ч. 7 ст. 1 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом кредитор - юридична або фізична особа, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Згідно абз. 4 ч. 2 ст. 23 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути виражені в грошових одиницях і заявлені до господарського суду в порядку, встановленому цією статтею.

Відтак, суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, зокрема, заяву про грошові вимоги до боржника, повідомлення розпорядника майна, дійшов обгрунтованого висновку, що уточнені грошові вимоги ОСОБА_2 акціонерного товариства Альфа-Банк в сумі 17417464,18 грн. підлягають визнанню та включенню в реєстр вимог кредиторів. Також підлягає включенню в першу чергу реєстру вимог кредиторів боржника сплачений заявником судовий збір в сумі 2436,00 грн.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржник не надав належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду, викладених в ухвалі господарського суду Львівської області від 18.03.2016р. у даній справі.

З огляду на все викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду Львівської області від 18.03.2016 року у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

Судовий збір за перегляд ухвали господарського суду Львівської області від 18.03.2016 року у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 49 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст.33,34,43,49,91,99,101-106 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новіком» - залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Львівської області від 18.03.2016р. у справі № 914/2441/15 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали справи повернути господарському суду Львівської області.

6. Повний текст постанови складено « 12» травня 2016р.

Головуючий суддя Михалюк О.В.

суддя Мельник Г.І.

суддя Плотніцький Б.Д.