РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Справа №902/57/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дужич С.П.

судді Огороднік К.М. ,

судді Мамченко Ю.А.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ДСП Відродження" на рішення господарського суду Вінницької області від 16 лютого 2016 року у справі №902/57/16 (суддя Грабик В.В.)

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро"

до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ДСП Відродження"

про стягнення 66062,14 грн. заборгованості

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2016 року, рішенням господарського суду Вінницької області було задоволено позов ТОВ "Седна-Агро" до ТОВ "ДСП Відродження" про стягнення 66062,14 грн. заборгованості та стягнуто з відповідача на користь позивача 37126,98 грн. - боргу, 2017,06 грн. - 3% річних, 26918,10 грн. - інфляційних втрат, 1378,00 грн. - судового збору та 6 500,00 грн. - витрати на послуги адвоката.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права, оскільки Договір №092-ВД від 26 березня 2014 року, посилання на який містить видаткова накладна від 25 березня 2014 року, відсутній, а також не настав строк для виконання грошового зобовязання по оплаті, оскільки позивач з такою вимогою не звертався, а претензії, пред'явлені на виконання неіснуючих договорів не можуть вважатися доказом направлення вимоги за видатковою накладною від 25 березня 2014 року.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає дане рішення таким, що прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідач не виконав зобовязання з оплати поставленого йому товару, допустив порушення зобовязання, у звязку з чим заявлені вимоги про стягнення основної заборгованості в сумі 37126,98 грн., відповідні штрафні санкції, судові витрати є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а посилання відповідача на те, що строк оплати товару за видатковою накладною №1155 від 25 березня 2014 року не настав, є безпідставними.

21 березня 2016 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду ТОВ "ДСП Відродження" було відновлено строк на апеляційне оскарження та прийнято апеляційну скаргу до провадження колегією суддів у складі: ОСОБА_2, головуючий, ОСОБА_3, ОСОБА_4

15 квітня 2016 року, розпорядженням Рівненського апеляційного господарського суду, у зв'язку із перебуванням у відрядженні судді Саврія В.А., проведено автоматичну зміну судді у складі колегії і визначено її у скаладі: ОСОБА_2, головуючий, ОСОБА_3, ОСОБА_5

Представники сторін у судове засідання не зявились, хоча і були завчасно попереджені про час і місце судового розгляду, на що вказують повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень. Заяв про відкладення судового засідання не надходило.

Враховуючи вимоги ст. ст. 101, 102 ГПК України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також те, що сторони по справі належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності представники сторін.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

25 березня 2014 року, ТОВ "ДСП Відродження" за видатковою накладною №1155 по довіреності №7 отримало від ТОВ "СЕДНА-АГРО" за рахунком-фактурою №1473 товар2 - 165 літрів "Нурел Д"(5л.) вартістю 37126,98 грн. (а.с.15-18)

25 березня 2014 року, ТОВ "СЕДНА-АГРО" направило ТОВ "ДСП Відродження" рахунок на оплату за отриманий товар - Нурел Д (5л.) на загальну суму 37126,98 грн. в якому міститься посилання на Договір №092-ВД від 25 березня 2014 року. (а.с.19)

07 серпня 2015 року, ТОВ "СЕДНА-АГРО", цінним листом з описом вкладення, направило ТОВ "ДСП Відродження" претензію №1-2015/А/П від 15 липня 2015 року з вимогою у 3-денний термін з дня предявлення претензії сплатити на користь ТОВ "СЕДНА-АГРО" загальний основний борг за поставлений товар, в т.ч. й по Договору поставки №092-ВД від 26 березня 2014 року в сумі 37126,98 грн., та за період з 30 вересня 2013 року по 15 липня 2015 року: 12749,30 грн. - пені, 3% річних - 8818,93 грн., 56145,8 грн. - інфляційних втрат, 37261,62 грн. - коригування ціни товару відповідно до п.3.3 Договору (від зростання міжбанківського курсу долара та євро). (а.с.23-26)

22 листопада 2015 року, ТОВ "СЕДНА-АГРО", цінним листом з описом вкладення, повторно направило ТОВ "ДСП Відродження" претензію №6-2015/АП від 20 листопада 2015 року з вимогою у 5-денний термін з дня предявлення претензії сплатити на користь ТОВ "СЕДНА-АГРО загальний основний борг за поставлений товар по видатковій накладній №1155 від 25 березня 2015 року в сумі 37126,98 грн., а також за період з 17 серпня 2015 року по 31 жовтня 2015 року 3% річних - 292,94 грн., 360,16 грн. - інфляційні втрат, 1500,00 грн. - витрати здійснені на забезпечення правової допомоги та ведення претензійно-позовної роботи в сумі, всього - 39280,08 грн. Дана претензія була отримана відповідачем 24 грудня 2015 року. (а.с.27-31)

Відповідач за отриманий товар не розрахувався, відповіді на претензійні вимоги не надав.

19 січня 2016 року, ТОВ "СЕДНА-АГРО" звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом до ТОВ "ДСП Відродження" про стягнення 37126,98 грн. - основного боргу, 2017,06 грн. - 3% річних та 26918,10 грн. - інфляційних втрат, 1378,00 грн. - судового збору та 6 500,00 грн. - витрати на послуги адвоката.(а.с.2-7)

16 лютого 2016 року, рішенням господарського суду Вінницької області було задоволено позов ТОВ "Седна-Агро" до ТОВ "ДСП Відродження" про стягнення 66062,14 грн. заборгованості та стягнуто з відповідача на користь позивача 37126,98 грн. - боргу, 2017,06 грн. - 3% річних, 26918,10 грн. - інфляційних втрат, 1378,00 грн. - судового збору та 6 500,00 грн. - витрати на послуги адвоката. (а.с.65-68)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як встановлено з матеріалів справи, ТОВ "СЕДНА-АГРО" за видатковою накладною №1155 від 25 березня 2014 року передало, а ТОВ "ДСП ВІДРОДЖЕННЯ" отримало товар на суму 37126,98 грн., Договір №092-ВД від 26 березня 2014 року між сторонами не укладався, тобто відбулась позадоговірна поставка товару відповідачу.

Згідно ч.2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, тому господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем було отримано від позивача товар на загальну 37126,98 грн., а відтак між сторонами виникло майново-господарське зобов'язання, в силу якого відповідач повинен був в цей же день, 25 березня 2014 року, оплатити товар після його прийняття та підписання накладної №1155.

Крім того, підписавши видаткову накладну №1155 від 25 березня 2014 року сторони погодили таку істотну умову як вартість товару до якої включено ПДВ, а тому заперечення позову відповідачем в частині безпідставного включення до суми загальної вартості товару суми ПДВ в розмірі 6187,83 грн., судом до уваги не приймається.

З огляду на вищевикладене спростовується позиція апелянта про те, що ч.2 ст. 530 ЦК України, згідно якої боржник повинен виконати вимоги у семиденний строк від дня її пред'явлення, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Таким чином, відповідач, не виконавши зобов'язання з оплати поставленого і отриманого ним товару, допустив порушення зобов'язання, у зв'язку з чим заявлені позовні вимоги про стягнення основної заборгованості в сумі 37126,98 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім суми основної заборгованості, позивач просив стягнути з відповідача 2017,06 грн. - 3% річних за період з 26 березня 2014 року по 15 січня 2016 року та 26918,10 грн. - інфляційних втрат за період з 26 березня 2014 року по 30 листопада 2015 року.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач з урахуванням вимог ст. 692 ЦК України не провів розрахунок за товар безпосередньо після його отримання, то він відповідно до вимог ст. 612 ЦК України є боржником, що прострочив виконання грошового зобовязання, а тому наявні підстави для задоволення частини позовних вимог на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України.

Здійснивши перерахунок нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат (а.с.20-22), апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом про законність та обґрунтованість вимог позову в частині стягнення з відповідача 2017,06 грн. - 3% річних за період з 26 березня 2014 року по 15 січня 2016 року та 26 918,10 грн. - інфляційних втрат за період з 26 березня 2014 року по 30 листопада 2015 року.

Щодо стягнення на користь позивача 6500,00 грн. витрат за отриману ним адвокатську допомогу, колегія суддів зазначає, що приймаючи рішення по справі місцевий господарський суд вирішує питання про відшкодування витрат на оплату послуг адвоката як складової судових витрат.

Відповідно до ч.3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Адвокатом, відповідно до ст. 2 Закону України "Про адвокатуру", може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав свідоцтво на право на заняття адвокатською діяльністю та прийняв присягу адвоката України.

Таким чином, за приписами ст. 44 ГПК України, відшкодування судових витрат сум, сплачених стороною за отримання юридичних послуг, проводиться тільки адвокатам, а не будь-яким представникам.

Згідно розяснень у п.6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21 лютого 2013 року, витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ч.5 ст. 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом за наявності документального підтвердження витрат, як-то угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Згідно з ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" здійснення адвокатської діяльності відбувається на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом.

Відповідно до ст. 4 Правил адвокатської етики (схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01 жовтня 1999 року) угода про надання правової допомоги - це договір (контракт), згідно з яким одна сторона - адвокат, що практикує індивідуально, або адвокатське об'єднання - приймає на себе доручення іншої сторони - клієнта (або його представника) - про надання клієнту юридичної допомоги обумовленого ним виду в інтересах клієнта на умовах, передбачених угодою, а інша сторона - клієнт (або його представник) - зобов'язується сплатити гонорар за дії адвоката по наданню правової допомоги, а також у випадку необхідності - фактичні витрати, пов'язані з виконанням угоди. Гонорар - передбачена угодою про надання правової допомоги винагорода за виконані адвокатом дії по наданню правової допомоги.

За змістом норм ч.3 ста. 48 та ч. 5 ст. 49 ГПК України, покладення на сторони у справі витрат за отриману юридичну допомогу, як судових витрат, (у розумінні п.1 ст. 1 та ч.1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність") можливе тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання цих послуг саме адвокатом.

Як вбачається з матеріалів справи, право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_6 підтверджується свідоцтвом за №345, виданим Черкаською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури (а.с.48).

Вимоги позивача про відшкодування витрат на оплату послуг адвоката підтверджуються:

- договором про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_6 від 15 липня 2015 року (а.с.43-45);

- актом прийому-передачі виконаних робіт від 15 січня 2016 року (а.с.46);

- рахунком №6 від 15 січня 2016 року на суму 6500,00 грн. (а.с.47)

- платіжним дорученням №500 від 05 лютого 2016 року про сплату 6500,00 грн. (а. с. 60).

Отже, врахувавши вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що правова допомога позивачу по справі надана саме адвокатом, розмір її відповідає чинному законодавству і не є завищеним, кошти у сумі 6500,00 грн. були сплачені ТОВ "СЕДНА-АГРО", а тому дані витрати позивача підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Інші заперечення відповідача, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 43 ГПК України із всебічним, повним та обєктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для скасування рішення господарського суду та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 49, 105 ГПК України, у зв'язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Вінницької області від 16.02.16 р. у справі №902/57/16 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ДСП Відродження" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №902/57/16 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Мамченко Ю.А.