ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р.Справа № 922/666/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Терновій М.П.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ
до Публічного акціонерного товариства "Харківгаз", м. Харків
простягнення коштів
за участю предстанивків сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. №2-329 від 24.12.2015 року);

від відповідача: ОСОБА_2 (дов. №619 від 01.02.2016 року).

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до Публічного акціонерного товариства "Харківгаз" (відповідач) про стягнення 2 227 413, 13 грн. з яких: 804 363, 85 грн. - заборгованість щодо оплати наданих у січні-червні 2015 послуг згідно договору на транспортування природного газу магістральними рубами від 27.09.2011 року № /Н39 та стягнення 321 300, 49 грн. - пені, 314 926, 65 грн. штрафу за прострочення зобов'язання щодо оплати наданих у 2015 році послуг, 55 729, 73 грн. - 3 відсотки річних, 131 092, 41 грн. - інфляційні втрати та до стягнення заявлені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н39 від 27.09.2011 року у частині повного та своєчасного розрахунку.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.03.2016 року порушено провадження у справі № 922/666/16 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 21.03.2016 року.

У межах строків визначених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи неодноразово відкладався.

8.04.2016 року позивач через канцелярію суду надав пояснення вх. № 11691, у яких просить суд, прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги та надав документи для долучення до матеріалів справи.

18.04.2016 року відповідач через канцелярію суду надав клопотання вх. № 13023 про долучення документів до матеріалів справи.

25.04.2016 року відповідач через канцелярію суду надав пояснення вх. № 13708 у яких зазначає, що правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою було прийнято норми статті 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги", норми Закону про державний бюджет на відповідний рік, в якому передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, норми пункту 11 частини 1 статті 20, пункту 8 частини 1 статті З0 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пункт 5 частина 1 статті 12, пункт 5 статті 13, пункт 5 частина 1 статті 14, пункт 5 частина 1 статті 15. пункт 7 частина 1 статті 16, статтею 20 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також низку інших законодавчих актів. На виконання таких законодавчих актів прийнято підзаконні нормативні акти, як то Постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20, спільний наказ Міненерго та Мінфін України від 03.08.2015 року № 493/688.

Отже, на думку відповідача, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобовязання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються нормами адміністративного, зокрема, бюджетного, законодавства. Застосування та чинність цих норм не залежить від того чи передбачили сторони в договорі відповідні умови чи ні. Важливим є той факт, що надання відповідачем послуг газопостачання пільговими категоріями споживачів прямо залежить від отримання товару/послуг від позивача за договором не надання постачальником послуг газопостачання пільговим категоріям споживачів, виключає потребу у транспортуванні цього природного газу магістральними газопроводами. При визначенні обсягу грошових зобовязань, до яких слід застосовувати норми адміністративного (бюджетного) законодавства, необхідно виходити з величини компенсації, яку буде перераховано Відповідачеві за рахунок державного бюджету. Право на отримання та розмір такої компенсації відповідачеві підтверджується головним управлінням Державної казначейської служби у Харківській області та департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації. Заперечення позивача з приводу підписання чи не підписання ним протоколів проведення взаємних розрахунків не можуть братись до уваги, зважаючи на таке. Підписання протоколів взаєморозрахунків, а також актів звіряння боргів, договорів про обмін інформацією щодо обсягів наданих пільг, є лише елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету. Як зазначає відповідач, дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб. Правовідносини що регулюються нормами адміністративного законодавства, виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій. І саме з цього моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування. Оформлення документів, в тому числі, протоколів взаєморозрахунків є лише процедурою реалізації цього права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. При визначенні обсягу грошових зобов'язань між сторонами, що будуть виконуватись за рахунок виділених з державного бюджету коштів, необхідно враховувати офіційні дані органів соціального захисту, а не ту обставину чи розпочалось процедурне оформлення самих розрахунків.

За твердженнями відповідача, звязок між фактом надання послуги транспортування газу за договором та фактом надання відповідачем послуг пільговим категоріям споживачів, є підставою для застосування норм адміністративного законодавства, що регулює питання бюджетного відшкодування коштів на оплату пільг та субсидій. Тобто, в цій частині грошові зобовязання між сторонами регулюються, в першу чергу, нормами спеціального законодавства. Зокрема, Постановою Кабінету міністрів № 20 від 11.01.2005 року, Наказом Міністерства прямо передбачено, що позивач та відповідач у цій справі є учасниками розрахунків, які проводяться за рахунок коштів державного бюджету. Головним управлінням Державної казначейської служби у Харківській області та департаментом Фінансів Харківської обласної державної адміністрації підтверджено факт виникнення господарського зобовязання по отриманню бюджетного відшкодування на суму наданих Відповідачем пільг та субсидій. Учасниками такого зобовязання є зокрема позивач, відповідач, тощо. Заявлена позивачем для стягнення з відповідача сума основного боргу складала на момент подачі позову 794 750,87 грн. сума бюджетного відшкодування, яка буде виділена на оплату пільг/субсидій становить 799 980 грн. Отже, сума бюджетного відшкодування охоплює заявлену позивачем суму основного боргу у даній справі нарахування штрафних санкцій на суму такого боргу не може вважатись правомірним, оскільки нормами спеціального законодавства, що регулюють бюджетні правовідносини, не передбачено право здійснювати такі нарахування.

25.04.2016 року позивач через канцелярію суду надав клопотання вх. № 13838 про долучення копії довіреності на представника до матеріалів справи.

У судовому засіданні 25.04.2016 року оголошено перерву до 26.04.2016 року.

Присутній у судовому засіданні 26.04.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі із підстав викладених у позовній заяві та наданих до суду додаткових пояснень та обґрунтувань.

Присутній у судовому засіданні 26.04.2016 року представник відповідача проти позову заперечував із підстав викладених у наданому до суду відзиві та додаткових пояснень, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 4-3 Господарського процесуального кодексу та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункт 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції.

Згідно частини 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Так, наявні в матеріалах справи ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи свідчать, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, витребувано в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього докази.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 26.04.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, всебічно та повно дослідивши надані докази і таким чином з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, судом встановлено наступне.

27.09.2011 року між Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії Нафтогаз України правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" (відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) (далі-позивач, газопостачальне підприємство) та публічним акціонерним товариством «Харківгаз» (далі-відповідач, замовник) укладений договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н39 (далі за текстом - Договір) (т. 1, а.с.16-19).

17.01.2013 року між сторонами підписано додаткову угоду № 1 до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.2011 року № /Н39, у якій сторони погодили зміни та доповнення розділів 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10, та 11 договору та виклали їх у редакції, яка наведена у додаткові угоді (т. 1, а.с. 20-23).

Відповідно до пунктів 11.1, 11.2. договору, сторони погодили, що цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 1.10.2011 року. Договір діє в частині транспортування газу до 31.12.2013 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобовязань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін (т. 1, а.с. 23).

Згідно з пунктом 1.1. договору, газопостачальне підприємство зобовязується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобовязується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченим договором (із урахуванням доповнень та змін відповідно до додаткової угоди № 1).

Річний плановий обсяг транспортування природного газу, замовника складає 610 940, 000 тис. куб. м., у тому числі по місяцях (пункт 1.2 договору, т. 1, а.с. 20).

Вартість фактично наданих Газотранспортним підприємством Замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг. Оплата послуг за транспортування природного газу здійснюється Замовником (крім Гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Газотранспортного підприємства на умовах 100 (ста) відсотків попередньої оплати за 10 (десять) днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до 20 (двадцятого) числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (пункти 5.4-5.5 договору).

17.03.2014 року між сторонами підписано додаткову угоду № 2 до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.2011 року № /Н39, в якій сторони погодили внести зміни до реквізитів газотранспортного підприємства (т. 1, а.с. 24).

Як зазначає позивач, на виконання умов договору позивач надав у 2015 році відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 13 976 118, 17 грн. відповідно до актів наданих послуг, а саме (т. 1, а.с. 26-31):

- № 01-15-/Н39 від 31.01.2016 року на суму 2 747 325, 38 грн.;

- № 02-15-/Н39 від 28.02.2015 року на суму 2 470 835, 52 грн.;

- № 03-15-/Н39 від 31.03.2016 року на суму 2 079 653,92 грн.;

- № 04-15-/Н39 від 30.04.2015 року на суму 4 674 520, 61 грн.;

- № 05-15-/Н39 від 31.05.2015 року на суму 1 218 721, 40 грн.;

- № 06-15-/Н39 від 30.06.2015 року на суму 785 061, 34 грн.

Вищезазначений акт підписаний обома сторонами та скріплений печатками.

Відповідно до пункту 5.1. договору, розрахунки за послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Газотраспортне підприємство зобов'язується розміщувати інформацію про чинні тарифи на своєму офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації.

Проте відповідач в порушення умов договору здійснив часткову оплату наданих позивачем послуг з транспортування природного газу, частина яких була оплачена відповідачем із порушенням строків їх оплати, а інша частина залишилась не оплаченою що за розрахунком позивача станом на час звернення із позовом становить суму у розмірі 804 363, 85 грн. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

В силу приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вказані норми кореспондуються з положеннями частин 1, 7 статті 193 Господарського кодексу України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України).

Порушенням зобовязання, згідно статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 року затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2015 року № 64 "Про внесення змін до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", 1. Цей Порядок визначає механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот; на надання пільг з послуг звязку, інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків, зубопротезування, оплату електроенергії, природного і скрапленого газу на побутові потреби, твердого та рідкого пічного побутового палива, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот), на компенсацію втрати частини доходів у звязку з відміною податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів та відповідним збільшенням ставок акцизного податку з пального і на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату, рентної плати за транзитне транспортування трубопроводами природного газу територією України, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності (далі - субвенція).

Казначейство перераховує суми субвенцій на рахунки обласних бюджетів та бюджету м. Києва, відкриті в органах Казначейства, згідно з розписом державного бюджету в межах зобовязань місцевих бюджетів за видатками, зазначеними в пункті 1 цього Порядку.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості, Міністерства фінансів України 03.08.2015 року № 493/688 затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

Відповідно до пунктів 1.1 -1.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», ДП «Енергоринок» та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 (далі - Порядок).

Розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Схеми розрахунків узгоджують відповідні департаменти фінансів спільно з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг). Відповідні органи Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) контролюють проведення розрахунків від початку розрахунків до зарахування податків до Державного бюджету України або на рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Згідно пункту 2.6. розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг), відкриті в органах Казначейства, в разі проведення розрахунків за електроенергію - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до заяви № 2898/12-004 від 29.02.2016 року про припинення зобов'язань заліком зустрічної однорідної вимоги, позивачем зменшено дебіторську заборгованість відповідача за транспортування природного газу у 2015 року, що виникла на підставі договору на транспортування природного газу № /Н39 від 27.09.2011 року на суму у розмірі 9 613, 00 грн. (т. 1, а.с. 61).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій» від 11.01.2005 р. № 20 між головним управління Державної казначейської служби України а Харківській області (сторона 1), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона 2), товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз збут" (сторона 3), публічним акціонерним товариством "Харківгаз" (сторона 4), публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (сторона 5) та національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) було укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання на суму 799 980, 00 грн. (т. 2, а.с. 173-175).

За умовами пункту 2.2. вищевказаного спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України строни1 у сумі 799 980,00 грн. з приміткою: "Постанова Уряду від 11.01.2005 року № 20".

Пункт 2.6. вищевказаного спільного протокольного рішення передбачає, що сторона 4 перераховує стороні 5 кошти у сумі 799 980, 00 грн. у тому числі ПДВ 133 330,00 грн. за транспортування природного газу за 2015 рік згідно з договором від 27.09.2011 року № /Н39 із записом у графі "призначення платежу": "Постанова Уряду від 11.01.2005 року, № 20, дата і номер спільного протокольного рішення, за транспортування природного газу за 2015 рік, договір від 27.09.2011 року № /Н39, у тому числі ПДВ 133 330, 00 грн.".

Як вбачається із матеріалів справи, вищезазначене спільне протокольне рішення було підписано стороною 1, стороною 2, стороною З, стороною 4, стороною 5.

З наявних у матеріалах справи платіжних доручень № 868, 866, 867 від 30.03.2016 року (т. 2, а.с. 166,167,169) вбачається, що відповідачем перераховано позивачеві суму у розмірі 794750,85 грн. під час розгляду справи, а саме 31.03.2016 року (дата проведення банком).

Суд, дослідивши надані документи вважає за необхідне провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі - 794750,85 грн. припинити, на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Також, відповідачем було здійснено припинення зобов'язань заліком зустрічної однорідної вимоги у сумі 9 613,00 грн. - у відповідності до заяви від 29.02.2016 року № 2898/12-004 (т.1, а.с 61) до направлення позовної заяви на адресу суду 04.05.2016 року(т.1, а.с. 45).

Тому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми 9 613,00 грн.

Позивачем заявлено до стягнення із відповідача пеню у сумі 921 300, 49 грн., 3 відсотка річних у сумі 55 729,73 грн. та інфляційні втрати у сумі 131 092,41 грн. відповідно до пункту 7.3. договору та частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та доданого позивачем до матеріалів справи розрахунку (т. 1, а.с. 32-41), щодо якої суд зазначає наступне.

19.02.2015 року між головним управління Державної казначейської служби України а Харківській області (сторона 1), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона 2), публічним акціонерним товариством "Харківгаз" (сторона 3), публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (сторона 4) та національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) було укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 416/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету (т. 1, а.с. 188-189).

Відповідно до пункту 1 предметом спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови кабінету міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Згідно пункту 2.5. сторона 3 перераховує стороні 4 кошти у розмірі 929 805, 00 грн. у т.ч. ПДВ 154 967,50 грн. за транспортування природним газом у 2015 році згідно з договором від 27.09.2011 року № /Н32.

20.03.2015 року між головним управління Державної казначейської служби України а Харківській області (сторона 1), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона 2), публічним акціонерним товариством "Харківгаз" (сторона 3), публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (сторона 4) та національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) було укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 706/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету (т. 1, а.с. 179-181).

Відповідно до пункту 1 предметом спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови кабінету міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Згідно пункту 2.5. сторона 3 перераховує стороні 4 кошти у розмірі 722 589, 00 грн. у т.ч. ПДВ 120 431,50 грн. за транспортування природним газом у 2015 році згідно з договором від 27.09.2011 року № /Н32.

19.06.2015 року між головним управління Державної казначейської служби України а Харківській області (сторона 1), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона 2), публічним акціонерним товариством "Харківгаз" (сторона 3), публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (сторона 4) та національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) було укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1463/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету (т. 1, а.с. 171-172).

Відповідно до пункту 1 предметом спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови кабінету міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Згідно пункту 2.5. сторона 3 перераховує стороні 4 кошти у розмірі 355 897, 00 грн. у т.ч. ПДВ 59 316,17 грн. за транспортування природним газом у 2015 році згідно з договором від 27.09.2011 року № /Н32.

25.08.2015 року між головним управління Державної казначейської служби України а Харківській області (сторона 1), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона 2), публічним акціонерним товариством "Харківгаз" (сторона 3), публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (сторона 4) та національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) було укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1848/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету (т. 1, а.с. 175-176).

Відповідно до пункту 1 предметом спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови кабінету міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Згідно пункту 2.5. сторона 3 перераховує стороні 4 кошти у розмірі 49 113, 00 грн. у т.ч. ПДВ 8 185,50 грн. за транспортування природним газом у 2015 році згідно з договором від 27.09.2011 року № /Н32.

18.12.2015 року між головним управління Державної казначейської служби України а Харківській області (сторона 1), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона 2), публічним акціонерним товариством "Харківгаз" (сторона 3), публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (сторона 4) та національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) було укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 3063/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету (т. 1, а.с. 184-185).

Відповідно до пункту 1 предметом спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови кабінету міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Згідно пункту 2.5. сторона 3 перераховує стороні 4 кошти у розмірі 1 410 000, 00 грн. у т.ч. ПДВ 235 000,00 грн. за транспортування природним газом у 2015 році згідно з договором від 27.09.2011 року № /Н32.

На підставі вищезазначених спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання та відповідно до розрахунку позивача, відповідачем було перераховано вищезазначені суми. Що підтверджено присутніми у судовому засіданні представниками сторін.

Щодо спільного протокольного рішення на суму 799980,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання грошового зобов'язання в частині погашення заборгованості перед позивачем за спожитий у відповідності до договору № /Н32 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами у 2015 році.

З огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, відповідач не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за транспортування природного газу, у зв'язку з чим вина відповідача з прострочення і платежів за спірним договором відсутня, а отже і відсутній склад правопорушення, що згідно зі статтею 217 Господарського кодексу України та статтею 614 Цивільного кодексу України, що позбавляє позивача права застосовувати до боржника заходи відповідальності, передбачені пунктом 6.3. договору та у свою чергу потягло відсутність підстав для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 23.09.2014 року у справі №5011-35/1271-2012; від 01.07.2015 року у справі №924/1230/14; від 09.09.2014 року у справі № 5011-1/11043-2012-42/528-2012, №5011-35/1272-2012-42/527-2012 року, та постанові Вищого господарського суду України від 26.03.2015 року у справі № 924/1808/14.

Щодо нарахованих позивачем відповідачу 314 926, 65 грн. штрафу відповідно до частин 2 статті 231 Господарського кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статі 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, вказаних санкцій можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Відповідно до пункту 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом 3 частини 2 статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Верховний суд України у своїй постанові від 04.02.2014 року у справі №3-1гс14 зазначив, що «аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Відповідно до статі 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Між сторонами у справі, не підлягає застосуванню стаття 231 Господарського процесуального кодексу України, у даному випадку.

Таким чином враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача в частині заявлених до стягнення з відповідача 314 926, 65 грн. - штрафу, оскільки відповідний розмір не визначений умовами договору.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (стаття 4-3 Господарського процесуального кодексу України).

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (статті 32 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. В решті позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. При частковому задоволення позовних вимог судові витрати покладаючи на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому судовий збір у розмірі 11921,26 грн. підлягає до стягнення із відповідача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківгаз" (61109, Харківська обл., м. Харків, вул. Безлюдівська, буд. 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Клочківський узвіз, 9/1, ) 11921,26 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення заборгованості у сумі 794750,85 грн. провадження у справі припинити на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

В частині стягнення основної заборгованості у розмірі 9613,00 грн., пені у сумі 921 300, 49 грн., штрафу у сумі 314 926, 65 грн., 3-х процентів річних у сумі 55 729,73 грн. та інфляційних втрат у сумі 131 092,41 грн. - в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повне рішення складено 04.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_3