ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05.05.2016 р. Справа № 914/979/16

За позовом: Радехівської міської ради Львівської області, м. Радехів Львівської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Гефест-Львів», м. Радехів Львівської області

про: стягнення 230386,75 грн.,

Суддя Король М.Р

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність №990 від 19.11.2015р.);

від відповідача: не зявився.

Суть спору:

позов заявлено Радехівською міською радою Львівської області (м. Радехів Львівської області) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гефест-Львів» (м. Радехів Львівської області) про стягнення 230386,75 грн.

Представником позивача через відділ обліку та документального забезпечення суду подано заяву про забезпечення позову (вх. №2447/16 від 05.05.2016р.) шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача, а саме - приміщення АЗС, а також на автозаправне обладнання підприємства, що знаходяться за адресою: Львівська область, м. Радехів, вул. Львівська, буд. 61.

Вищезазначена заява не підлягає до задоволення із врахуванням наступного.

В даному випадку позивач звернувся із позовом про стягнення із відповідача 230386,75 грн. суми боргу за договором купівлі-продажу від 27.03.2012 року.

Статтею 66 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника, щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У абзаці 2 пункту 3 даної постанови передбачено, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими повязується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. (абз. 3 п. 3 вказаної Постанови пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 року).

Твердження представника позивача щодо незадовільних результатів фінансової діяльності та щодо ймовірності відчуження відповідачем майна документально не підтверджені, не є належними доказами існування ризику відчуження майна відповідачем, відтак позивачем не вказано та не подано належних доказів в підтвердження наявності підстав для застосування заходів до забезпечення позову, не обґрунтовано підставність вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Гефест-Львів», не обґрунтовано доводів щодо необхідності застосування саме визначених заявником заходів щодо забезпечення позову, не вказано чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та не зазначено доводів щодо імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, а також відсутні докази в підтвердження наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного виду забезпечення позову. Із врахуванням вищевикладеного, подана заява (вх. №2447/16 від 05.05.2016р.) представника позивача про вжиття заходів до забезпечення позову є документально необґрунтованою, не підтвердженою належними доказами, тому задоволенню не підлягає.

Крім того, текст (вх. №2447/16 від 05.05.2016р.) заяви про вжиття заходів до забезпечення позову містить клопотання про витребування у відповідача доказів, а саме: звіту про фінансові результати за 2015 рік та 4 місяці 2016 року.

Відповідно до ч.2 ст.38 ГПК України, у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

В обґрунтування обставин, які можуть підтвердити витребувані докази, позивач посилається на те, що такі засвідчать неспроможність у короткий термін погасити борг, у разі прийняття судом рішення про стягнення такого.

Згідно з п.2.1. Постанови Пленуму ВГС України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», обґрунтування неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання. Проте, такого обґрунтування позивачем не надано.

Крім того, подані представником позивача докази, що містяться в матеріалах справи, є достатніми для вирішення спору, а обставини, котрі можуть підтвердити докази, які просить витребувати представник позивача, не є необхідними для вирішення справи, тобто за їх відсутності суд не позбавлений можливості вирішити спір по суті.

Відтак, суд відхилив наведене клопотання, оскільки таке не відповідає вимогам ст. 38 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви (вх. №2447/16 від 05.05.2016р.) Радехівської міської ради Львівської області про вжиття заходів до забезпечення позову.

Суддя Король М.Р.