ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2016 року Справа № 904/11195/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Євстигнеєва О.С., Кузнецова В.О.

секретар судового засідання: Ковзиков В.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за дов. № 01-Д/04 від 11.01.16

від відповідача: представник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

від третьої особи-1: представник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

від третьої особи-2: ОСОБА_2 представник ( дов. від 21.04.2016 р. № 1051/0/2-16 )

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2016 р. у справі

за позовом Обласного комунального підприємства "ФАРМАЦІЯ",

м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,

с. Мирне, П'ятихатський район, Дніпропетровська область

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Комунальний заклад "П'ятихатська центральна районна лікарня",

м. П'ятихатки, Дніпропетровська область

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Дніпропетровська обласна рада,

м. Дніпропетровськ

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Обласне комунальне підприємство "Фармація" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про зобов'язання Відповідача звільнити нежитлові приміщення загальною площею 25,7 кв. м., які розташовані в будівлі літера А-2 на першому поверсі поз. 18, 19 за адресою: вул. Прокопенко, 13, м. П'ятихатки, Дніпропетровська область та передати ці приміщення Обласному комунальному підприємству "Фармація" протягом трьох днів з моменту набрання рішенням законної сили.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2016 р. ( суддя Ярошенко В. І. ) у справі № 904/11195/15 позов задоволено частково - зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 звільнити нежитлові приміщення загальною площею 25,7 кв. м., які розташовані в будівлі літера А-2 на першому поверсі поз. 18, 19 за адресою: вул. Прокопенко, 13, м. П'ятихатки, Дніпропетровська область та передати їх Обласному комунальному підприємству "Фармація". В іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи рішення, господарський суд виходив з того, що договір оренди нерухомого майна від 14.09.2011 № 6 підлягав державній реєстрації, проте Пятихатською центральною районною лікарнею та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 при укладенні даного договору не дотримано вимог ст. 794 ЦК України щодо нотаріального посвідчення договору, враховуючи положення ч. 1 ст. 210 ЦК України, суд дійшов висновку, що договір оренди нерухомого майна від 14.09.2011 р. № 6 є недійсним з моменту його вчинення, отже Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 безпідставно займає вказаний об'єкт нерухомості. Щодо решти позовних вимог, господарський суд вважає, що у Позивача відсутнє право вимагати звільнити нежитлове приміщення саме протягом трьох днів з моменту набрання рішенням законної сили, оскільки такий обов'язок не передбачений жодним нормативно-правовим актом.

Не погодившись з вказаним рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2016 р. у справі № 904/11195/15 скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що господарський суд в порушення ст. ст. 4-2, 43, 84 ГПК України та постанови Пленуму ВГСУ №6 від 23.02.2012 року «Про судове рішення», врахував лише доводи та докази позивача ОКП «Фармація» залишивши поза увагою докази Відповідача та не навів правового обґрунтування, з огляду на яке ці докази не взято до уваги, що призвело до вирішення справи з порушенням норм процесуального та матеріального права. Так, скаржник звертає увагу суду на те, що спірний договір оренди нежитлового приміщення вже був предметом дослідження у справі № 904/9789/13 за позовом Обласного комунального підприємства «Фармація» до Фізичної особи- підприємця ОСОБА_3 з третьою особою Комунальним закладом «П'ятихатська ЦРЛ»ДОР» про звільнення нежитлового приміщення, за результатами розгляду якого Дніпропетровським апеляційним господарським судом прийнято постанову від 20.08.2014 р. про скасування рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2014 р. у справі № 904/9789/13 та відмову в задоволенні позову ОКП «Фармація». Крім того, скаржник вказує на те, що суд не взяв до уваги розрахункові документи, що підтверджують перерахування ФОП ОСОБА_3 на рахунок ОКП «Фармація» орендної плати за користування спірним приміщенням з липня 2013 р. по січень 2016 р. Тобто, ОКП «Фармація» понад два роки приймало орендну плату за користування спірним приміщенням та не заперечувало проти його зайняття ФОП ОСОБА_3

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення змінити в частині відмови у стягненні з ФОП ОСОБА_3 на користь ОКП «Фармація» судового збору. Також, Позивач вказує на те, що судом з'ясовані, а Позивачем доведені всі обставини, що мають значення для справи, а тому висновки суду щодо зобовязання Відповідача звільнити спірне приміщення, викладені в рішенні, відповідають обставинам справи. В той же час, суд, в порушення вимог ст. 49 і ч. 7 ст. 84 ГПК України, неправомірно поклав на ОКП «Фармація» витрати по сплаті судового збору, при цьому жодним чином не обґрунтувавши цей висновок та не зазначив

про нього в резолютивній частині рішення.

Представник третьої особи-1 в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Від третьої особи-1 до суду надійшли письмові пояснення, в яких КП «П'ятихатська ЦРЛ» ДОР» повідомляє, що їй невідомі обставини, із-за яких спірний договір не був посвідчений нотаріально та просить суд розглядати справу без участі представника лікарні, у звязку з погіршенням його стану здоровя.

Представник Третьої особи-2 в судовому засіданні просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Представник Відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Від Відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що ОСОБА_3 бажає приймати участь у розгляді справи особисто, але в зазначений час не має можливості прибути у судове засідання, що повязано з хворобою.

Присутні у судовому засіданні представники Позивача та Третьої особи-2 заперечували проти задоволення клопотання Відповідача стосовно чергового відкладення розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення сторін про дату, час та місце судового засідання, разом з тим, представник Відповідача у попередньому судовому засіданні надав пояснення апеляційному суду стосовно скарги, розгляд апеляційної скарги вже відкладався, строк розгляду апеляційної скарги спливає, а данні щодо строку закінчення лікування Відповідача відсутні, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість продовження розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні за відсутності Відповідача.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_5 , у складі колегії суддів: Євстигнеєва О.С., Кузнецова В.О.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 р. у справі № 904/11195/15, колегією суддів у складі: головуючого судді Кощеєва І.М., суддів: Євстигнеєва О.С., Кузнецова В.О., апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 прийнято до розгляду, який було призначено на 07.04.2016 р.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.04.2016 р. у справі № 904/11195/15, розгляд апеляційної скарги відкладено на 12.05.2016 р.

У судовому засіданні 12.05.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, та доводи викладені у відзивах на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як встановлено матеріалами справи, 14.09.2011 р. між Пятихатською центральною районною лікарнею ( правонаступник - КЗ Пятихатська центральна районна лікарня" Дніпропетровської обласної ради" ( Орендодавець ) та Приватним підприємцем ОСОБА_3 ( Орендар ) укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 6, відповідно до п. 1.1 якого, в цілях ефективного використання комунального майна Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно частину приміщення, розташоване на території П'ятихатської ЦРЛ за адресою: м. П'ятихатки, вул. Прокопенко, 13, загальною площею 25,66 кв. м., яке знаходиться на балансі П'ятихатської ЦРЛ.

Відповідно до п. 5.1.1 договору, Орендодавець зобов'язаний надати Орендареві нерухоме майно по акту прийому-передачі.

Згідно з п. 3.1 договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 03.01.2012 р. ( а. с. 16 ), орендна плата перераховується орендарем на рахунок орендодавця в розмірі 100 %, а орендодавець в свою чергу перераховує до загального фонду обласного бюджету на рахунок Головного управління державної казначейської служби у Дніпропетровській області 30 % від орендної плати і становить без ПДВ станом на січень місяць 2012 року (базовий) 150, 67 грн.

Пунктами 3.2-3.3 договору встановлено, що орендодавець до 10 числа кожного місяця подає рахунки та акти виконаних робіт за використані орендарем комунальні послуги. Крім орендної плати орендар сплачує: комунальні послуги до 25 числа кожного місяця. Оплата послуг здійснюється орендарем згідно з наданими рахунками щомісячно протягом п'яти банківських днів до 25 числа кожного місяця.

Додатковою угодою № 1 від 03.01.2012 р. до договору, сторони доповнили розділ 3 договору підпунктом 3.4, який виклали в наступній редакції: орендна плата розраховується у відповідності з методикою, затвердженою рішенням сесії Дніпропетровської обласної ради, з урахуванням індексу інфляції.

Даний договір вступає в силу з 14.09.2011 і діє до 14.09.2016 року (п. 7.1 договору).

П. 2.5 договору встановлено, що повернення орендованого майна Орендодавцеві здійснюється по акту прийому-передачі.

Згідно з п. 7.3 договору зміни або розірвання договору можуть мати місце за згодою сторін з урахуванням вимог даного договору.

Рішенням Дніпропетровської обласної ради від 21.06.2013 р. № 455-19/УІ Про деякі питання управління майном, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, відповідно до п. 5.18 та додатку № 4 рішення № 455-19/УІ Дніпропетровська обласна рада передала Обласному комунальному підприємству Фармація у господарське відання і на баланс ряд нежитлових приміщень.

Згідно п. 38 додатку № 4 до рішення № 455-19/УІ, Дніпропетровська обласна рада передала ОКП Фармація у господарське відання і на баланс нежитлове приміщення загальною площею 25,66 кв.м., яке розташоване в будівлі Комунального закладу П'ятихатська центральна районна лікарня Дніпропетровської обласної ради за адресою: вул. Прокопенко, 13, м. П'ятихатки, Дніпропетровська область.

На виконання п. 29 рішення № 455-19/УІ Комунальним закладом П'ятихатська центральна районна лікарня Дніпропетровської обласної ради передано з оперативного управління приміщення площею 25,66 кв.м., а ОКП Фармація прийнято вказане приміщення в господарське відання, про що 01.08.2013 був складений акт приймання-передачі.

09.09.2015 р. право господарського відання на вказане майно було зареєстроване за ОКП Фармація, про що було видано витяг з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.09.2015 р. № 43697291.

За результатами проведеної технічної інвентаризації приміщення площею 25,66 кв. м. техніком було складено акт про необхідність обліку приміщення з точністю до десятого знака, тобто приміщення площею 25,66 кв. м. слід обраховувати як приміщення площею 25,70 кв. м.

Згідно акту приймання-передачі документів від 15.08.2013 р. ОКП Фармація отримало від КЗ П'ятихатська центральна районна лікарня ДОР оригінали документів, які вказували на те, що приміщення площею 25,66 кв. м. було передане Комунальним закладом П'ятихатська центральна районна лікарня ДОР в оренду ФОП ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог, Позивач зазначає, що після отримання договору оренди нежитлового приміщення від 14.09.2011 р. № 6, ним було встановлено, що спірний договір був укладений між Відповідачем та КЗ "П'ятихатська центральна районна лікарня" строком на 5 років без нотаріального посвідчення, що є порушенням ч. 2 ст. 793 ЦК України, а тому на підставі ч. 1 ст. 220 ЦК України, даний договір є нікчемним та згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України - недійсним. Посилаючись на вищевикладені обставини та на положення ч. 1 ст. 390 ЦК України, просить суд зобов'язати Відповідача звільнити нежитлові приміщення загальною площею 25,7 кв. м. протягом трьох днів з моменту набрання рішенням законної сили.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог місцевий господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частинами 1, 3 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Цивільним кодексом України у ч. 1 ст. 627 визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України, згідно ч. 1 якої, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 793 Цивільного кодексу України визначено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 794 Цивільного кодексу України в редакції від 15.01.2011 р., договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладений на строк не менше ніж на три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 1-5 ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Цивільним кодексом України у ст. 215 визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 220 Цивільного кодексу України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ст. 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Частиною 1 ст. 210 Цивільного кодексу України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Пунктом 1 частини 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Правила ст. 220 Цивільного кодексу України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 Цивільного кодексу України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обов'язки.

Частиною 1 статті 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи те, що договір оренди нерухомого майна від 14.09.2011 № 6 підлягав державній реєстрації, проте Пятихатською центральною районною лікарнею та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 при укладенні даного договору не дотримано вимог ст. 794 Цивільного кодексу України щодо нотаріального посвідчення договору, враховуючи положення ч. 1 ст. 210 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що договір оренди нерухомого майна від 14.09.2011 № 6 є недійсним з моменту його вчинення. Аналогічної правової позиції дотримуються Верховний Суд України у постанові від 18.04.2011 р. у справі № 3-28гс11.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Статтею 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Дослідивши матеріали справи та приймаючи до уваги вищевикладене, судом встановлено, що Відповідачем не надано належних доказів щодо правових підстав користування об'єктом нерухомості загальною площею 25, 66 кв. м, що знаходиться за адресою: м. П'ятихатки, вул. Прокопенко, 13, яке належить Дніпропетровській обласній раді на праві власності та перебуває у користуванні Обласного комунального підприємства "Фармація", що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 43697291, копія якого міститься у матеріалах справи ( а. с. 25 ).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 безпідставно займає вказаний об'єкт нерухомості, у зв'язку з чим вимога Позивача про звільнення Відповідачем нежитлового приміщення за адресою: м. П'ятихатки, вул. Прокопенко, 13, загальною площею 25,7 кв. м. протягом трьох календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили підлягає частковому задоволенню, а саме в частині звільнення ФОП ОСОБА_3 вищевказаного нежитлового приміщення.

Щодо вимоги Позивача про звільнення Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 вищевказаного нежитлового приміщення протягом трьох днів з моменту набрання рішенням суду законної сили, господарський суд вірно зазначив про те, що у Позивача відсутнє право вимагати звільнити нежитлове приміщення саме протягом трьох днів з моменту набрання рішенням законної сили, оскільки такий обов'язок не передбачений жодним нормативно-правовим актом.

З огляду на наведене, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

З оскаржуваного рішення суду вбачається, що місцевий господарський суд задовольнивши частково позовні вимоги Позивача, поклав на останього у повному обсязі витрати по сплаті судового збору, при цьому жодним чином не обґрунтувавши цей висновок та не зазначив про нього в резолютивній частині рішення.

Відповідно до п. 4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.03.2013 р. № 7 у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; при задоволенні позову в повному обсязі відшкодування витрат позивача, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладається на відповідача; в разі відмови у позові повністю ці витрати покладаються на позивача. Такі правила розподілу судового збору застосовуються у спорах як майнового, так і немайнового характеру. Якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (зокрема, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

У звязку з тим, що пропорції задоволення позовних вимог по цій справі точно визначити неможливо, судовий збір повинен розподіляються між сторонами порівну.

Господарський суд приймаючи рішення не врахував наведене, що призвело до порушення судом вимог ст. 49 і ч. 7 ст. 84 ГПК України та прийняття неправильного рішення в частині відмови у стягненні з ФОП ОСОБА_3 на користь ОКП «Фармація» судового збору, то рішення господарського суду Дніпропетровської області в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 49, 101 - 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2016 р. у справі № 904/11195/15 змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 ( 52161, Дніпропетровська область, П'ятихатський район, с. Мирне, вул. Шкільна, 4-б; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звільнити нежитлові приміщення загальною площею 25, 70 кв. м, які розташовані в будівлі літера А-2 на першому поверсі поз. 18, 19 за адресою: вул. Прокопенко, 13, м. П'ятихатки, Дніпропетровська область та передати їх Обласному комунальному підприємству "Фармація" ( 49100, м. Дніпропетровськ, пр. Героїв, 22А; ідентифікаційний код 01976358 ), про що видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Обласного комунального підприємства "ФАРМАЦІЯ" - 609 грн. судового збору, про що видати наказ.

Видачу наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному обсязі 13.05.2016 року

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.С. Євстигнеєв

Суддя В.О. Кузнецов