Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

Р І Ш Е Н Н Я

28 квітня 2016 року Справа № 927/349/16

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Волиньвуглезбагачення", , вул. Шахтарська, 47, м. Нововолинськ, Волинська область, 45400

Відповідач: Приватне підприємство "П.С.В.", , вул. Курська, 23, м. Чернігів, 14021

Предмет спору: про стягнення 577560,00 грн

Суддя В.В. Шморгун

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: ОСОБА_1, директор;

від відповідача: не зявився.

У судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньвуглезбагачення» подано позов до Приватного підприємства «П.С.В.» про стягнення коштів у сумі 577560,00 грн та судового збору у розмірі 8663,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що ним зобовязання по договору, укладеному між сторонами, виконано належним чином, відповідачу було поставлено товар, належної кількості та якості, однак, останній порушив умови договору у частині розрахунку за поставлену продукцію, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем. Таким чином, згідно вимог вказаного договору, Господарського та Цивільного кодексів України позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 13.04.2016 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 28.04.2016.

У судове засідання зявився представник позивача.

Відповідач у судове засідання не зявися, уповноваженого представника у судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №678 від 13.04.2016, до початку судового засідання через засоби поштового звязку надіслав суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі його представника та зазначає про визнання ним позову у повному обсязі. Крім того, до заяви додана копія статуту підприємства та накази призначення та про приступання до обовязків директора.

Всі зазначені документи судом прийнято, залучено до матеріалів справи.

Представник позивача проти задоволення зазначеного клопотання не заперечував.

Згідно п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення у засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка відповідача у судові засідання обовязковою не визнавалась, відповідач у направленому суду письмовому поясненні визнав позовні вимоги у повному обсязі, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань сторін на час розгляду справи, суд здійснює розгляд справи за відсутності відповідача.

Від представника позивача клопотання про фіксацію судового засідання технічними засобами не надходило.

У судовому засіданні представник позивача виклав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві та наголосив, що вимоги договору, укладеного з відповідачем, ним виконано у повному обсязі, продукція поставлена в належний строк. Після поставки будь-яких заперечень щодо кількості або строків такої поставки з боку відповідача не надходило.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши повноважного представника позивача та перевіривши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

Як встановлено судом, 05.01.2015 між сторонами було укладено договір поставки №05/01/15 (надалі Договір), відповідно до якого ТОВ «Волиньвуглезбагачення» (продавець) передає у власність ПП «П.С.В.» (покупець), а покупець одержує та оплачує продукцію загальна кількість, номенклатура, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна якої визначена сторонами у рахунках фактурах, що є невідємними частинами Договору (пункт 1.1. Договору).

Згідно п. 2.1, 2.2. Договору продукція поставляється у кількості та у комплектності, що визначені у кожному рахунку-фактурі. Якість продукції, що поставляється за цим Договором, має відповідати діючим стандартам, технічним умовам та іншим нормативним документам, передбачених чинним законодавством України для Продукції.

Пунктом 3.1 Договору сторони погодили, що поставка продукції за цим Договором здійснюється протягом 3 (трьох) днів з дня отримання письмової заявки покупця.

Загальна вартість продукції за цим Договором складає загальну суму всіх окремих рахунків фактур до цього Договору протягом терміну дії цього Договору (п. 4.1 Договору).

У відповідності до п. 5.1 Договору розрахунки за цим Договором здійснюються шляхом оплати коштів на поточний рахунок продавця протягом 2 місяців з дня отримання продукції.

З п. 9.1, 9.2 Договору слідує, що цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Термін дії цього Договору: з моменту підписання сторонами до 31 грудня 2016 року, а в частині розрахунків та виконання гарантійних зобовязань до повного їх виконання.

На виконання умов Договору ТОВ «Волиньвуглезбагачення» поставило ПП «П.С.В.»: - 8.01.2015 у відповідності до рахунку-фактури №СФ-0000001 та видаткової накладної № РН 0000001 від 08.01.2015, вугілля марки ГЖ 13-100 у кількості 302 тонни на загальну суму 591920,00 грн (а.с.12, 15).

- 30.05.2015 у відповідності до рахунку- фактури №СФ-0000005 та видаткової накладної № РН 0000005 від 30.05.2015, вугілля марки ГЖ 13-100 у кількості 70 тонн та вугілля марки ДГ 13-100 у кількості 70 тонн на загальну суму 162120,00 грн (а.с.13, 16).

- 06.08.2015 у відповідності до рахунку фактури №СФ 0000007 та видаткової накладної №РН 0000007 від 06.08.2015, вугілля марки ДГ 13-100 у кількості 69 тонн на загальну суму 103500,00 грн (а.с.14, 17).

Отримання відповідачем вугілля у відповідній кількості згідно зазначених вище документів підтверджується проставлянням відбитку печатки відповідача і підписом уповноваженого представника останнього на зазначених видаткових накладних (а.с.15-17).

Продукцію отримував представник відповідача ОСОБА_2О (директор ПП «П.С.В.») на підставі довіреностей №10 від 08.01.2015, №36 від 30.05.2016, №42 від 06.08.2016, виданих на його імя (а. с. 18-20).

Таким чином, за цими накладними ТОВ «Волиньвуглезбагачення» поставило ПП «П.С.В.» 511 тонн вугілля на загальну суму 857540,00 грн.

Як зазначено позивачем, 08.01.2015 ПП «П.С.В.» у відповідності до Договору сплатило ТОВ «Волиньвуглезбагачення» 279980,00 грн, решту заборгованості у сумі 577560,00 грн сплачено не було.

Претензій щодо якості, кількості та термінів поставки товару не предявлено, однак протягом 2 місяців з дня отримання продукції, як зазначено у спірному Договорі, сплачено у повному обсязі не було.

Оскільки відповідачем було сплачено лише частину грошового зобовязання за Договором, директору ПП «П.С.В.» позивачем було вручено під підпис лист №21 від 12.10.2015 з проханням погасити заборгованість у розмірі 577560,00 грн. Однак, заборгованість відповідач не погасив.

Позивачем відповідачу було вручено претензію №12 від 10.02.2016 з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 577560,00 грн, яку ним отримано особисто, про що свідчить відбиток печатки та підпис директора на претензії, однак залишено без задоволення, заборгованість не погашено.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, свої зобов'язання щодо сплати позивачу грошових коштів за поставлений товар у встановлений строк відповідач не виконав, у результаті чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі, яку позивач просив стягнути в позовній заяві і яку відповідач визнає у повному обсязі.

У письмових поясненнях відповідач позовні вимоги визнав повністю.

Частиною 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України загальні зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами суд приходить до висновку, що дії сторін (передача продавцем товару покупцю за товарно-транспортними накладними, прийняття товару покупцем) свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно з ст. 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач належним чином виконав свої зобовязання шляхом поставки товару.

Відповідач, у свою чергу, зобовязання щодо оплати поставленого товару своєчасно не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість у розмірі 577560,00 грн.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки відповідач визнав заборгованість перед позивачем у повному обсязі, крім того, наявність основного боргу відповідача підтверджується доказами, які маються в матеріалах справи, за таких обставин суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення 577560,00 грн відповідає нормам матеріального права та умовам Договору, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 22, 32-35, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "П.С.В." (, вул. Курська, 23, м. Чернігів, 14021) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньвуглезбагачення" (, вул. Шахтарська, 47, м. Нововолинськ, Волинська область, 45400) заборгованість у розмірі 577560,00 грн та 8663,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Повне рішення складено 29.04.2016.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя В.В. Шморгун