ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року Справа № 914/3306/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Бондар С.В., Палія В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуКвартирно-експлуатаційного відділу м. Львова
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 15.03.16
у справі№914/3306/15
господарського судуЛьвівської області
за позовомКвартирно-експлуатаційного відділу м. Львова
доПриватного підприємства науково-виробничої фірми "Інформаційно-ділові системи та сервіс плюс"
простягнення суми
за участю представників від:
позивачаБезушко О.І. (дов. від 18.02.16)
відповідачане з'явилися, були належно повідомлені

В С Т А Н О В И В :

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова (КЕВ м. Львова) звернувся до господарського суду Львівської області з позовом про стягнення із Приватного підприємства науково-виробнича фірма "Інформаційні ділові системи та сервіс плюс" (ПП НВФ "Інформаційні ділові системи та сервіс плюс") заборгованості з орендної плати за договором оренди від 01.10.01 №5 та додаткових договорів до нього в сумі 315647, 28 грн.

Рішенням господарського суду Львівської області від 03.12.15 (суддя Коссак С.М.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.03.16 (колегія суддів у складі: головуючого-судді Хабіб М.І., суддів: Зварич О.В., Юрченка Я.О.), позовні вимоги задоволено частково: з відповідача на користь позивача стягнуто лише 58840,65 грн. заборгованості та 882,61 грн. судового збору. В частині стягнення 256806,63 грн. відмовлено, оскільки здійснений взаємозалік зустрічних вимог (зустрічні вимоги відповідача до позивача виникли внаслідок здійснення ним з дозволу позивача невідокремлюваних поліпшень орендованого майна, вартість яких складає 315805,00 грн.). З огляду на встановлені судами обставини у справі № 914/3543/13, суди дійшли висновку, що орендар (відповідач) має право на зарахування вартості здійснених невід'ємних поліпшень орендованого майна на суму 256806,63 грн. (з урахуванням вже здійсненого зарахування у справі № 914/3543/13 на суму 58998,37 грн.), у зв'язку з чим в цій частині в позові відмовлено, задоволено позовні вимоги на суму 58840,65 грн., що перевищує загальний розмір понесених відповідачем витрат на проведення капітального ремонту.

Не погоджуючись із судовими актами у справі, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Скарга обґрунтована тим, що капітальний ремонт майна, переданого в оренду, проводиться орендодавцем або іншим балансоутримувачем майна за його рахунок, якщо інше не встановлено договором. Наданий дозвіл № 882а від 30.04.09, на думку скаржника, надає право відповідачу провести ремонт за власний рахунок, без обов'язку позивача компенсувати його вартість.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, 01.10.01 Будинок офіцерів Західного Оперативного командування та ТОВ НВФ "ІДС- сервіс" уклали договір №5 оренди нежитлових приміщень будинку офіцерів, згідно п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування на весь термін дії цього договору нежитлове невід'ємне приміщення Будинку офіцерів, що розташоване за адресою: м. Львів, вул. Театральна, 22 площею 146, 7 м. кв. для забезпечення статутної діяльності: офіс і кафе-бар. Протягом дії договору до нього неодноразово вносилися зміни.

За період з вересня 2013 року по серпень 2015 року позивачем нарахована орендна плата в сумі 447550,56грн. та земельний податок в сумі 1806,15 грн. (дані суми сторонами не заперечуються підтверджуються актом звірки від 03.09.15), які відповідач оплатив частково, його заборгованість становить 315 647,28грн.

Рішенням господарського суду Львівської області від 29.11.13 у справі № 914/3543/13 (що має статус преюдиційного у даному випадку, з врахуванням вимог ст.35 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суб'єктний склад є аналогічним), яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.09.14 та постановою Вищого господарського суду України від 10.12.14, відмовлено у задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди № 5 від 01.10.01 та стягненні заборгованості по орендній платі 58 998, 37 грн.

В межах вказаної справи встановлено, що за згодою позивача відповідач у квітні-липні 2009 року здійснив невідокремлені поліпшення орендованого майна (провів капітальний ремонт орендованих приміщень) на суму 315805 грн., з якої 58998,37 грн. зараховано згідно з рішенням суду у справі № 914/3543/13 в рахунок погашення заборгованості відповідача з орендної плати за період по серпень 2013року, пені, штрафу та земельного податку.

При цьому предметом спору у справі № 914/3543/13 було стягнення заборгованості з орендної плати, яка виникла за період з лютого по серпень 2013 року.

Предметом даного пору є заборгованість з орендної плати з вересня 2013 по серпень 2015 року, яка становить 315647,28грн. Дана сума заборгованості підтверджена актом звірки від 03.09.15, та не заперечується сторонами.

Судами встановлено, що крім заяв від 15.11.13 та від 18.11.13 про зарахування вартості понесених витрат на покращення орендованого майна в рахунок орендної плати та земельного податку, про які вказано в судових рішеннях у справі № 914/3543/13, відповідач звертався до позивача із заявами від 19.09.14, від 30.06.15 про зарахування вартості понесених витрат на поліпшення орендованого майна в рахунок орендної плати та земельного податку, які позивач отримав 19.09.14 та 03.07.15.

Приймаючи рішення у справі, суди проведи взаємозалік зустрічних вимог на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України та зазначили, що до взаємозаліку з боку відповідача пред'являється сума 256806,63 грн. (315805,00 - 58998,37), яка і погашається шляхом взаємозаліку. Решта, 58840,65 грн., що перевищує загальний розмір понесених відповідачем витрат на проведення капітального ремонту орендованих приміщень, стягнута з відповідача.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне підтримати такі висновки з огляду на наступне.

Статтею 18-1 Законом України "Про оренду державного і комунального майна", в редакції, чинній на момент надання відповідачу дозволу на проведення капітального ремонту орендованих приміщень, та його проведення, визначено, що капітальний ремонт майна, переданого в оренду, проводиться орендодавцем або іншим балансоутримувачем цього майна за його рахунок. Якщо орендодавець або інший балансоутримувач майна, переданого в оренду, не здійснив капітального ремонту майна і це перешкоджає його використанню відповідно до призначення та умов договору, орендар має право: відремонтувати майно, зарахувавши вартість ремонту в рахунок орендної плати, або вимагати відшкодування вартості ремонту; вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

У відповідності до ст. 776 ЦК України капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 778 ЦК України встановлено, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю.

З аналізу зазначених вище правових норм випливає, що за наявності згоди наймодавця на поліпшення речі (проведення капітального ремонту) наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Цим спростовуються доводи касаційної скарги про протилежне.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

В даному випадку вимоги сторін на суму 256806,63 грн. є зустрічними та однорідними, відповідач звернувся до позивача із заявою про взаємозалік.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів, що відповідач має право на зарахування вартості здійснених невід'ємних поліпшень орендованого майна на суму 256 806, 63 грн. (з урахуванням вже здійсненого зарахування у справі № 914/3543/13 на суму 58998, 37 грн.) в рахунок орендної плати. (Зі змісту касаційної скарги вбачається, що скаржник не погоджується із судовими актами лише в частині відмови в позові щодо стягнення 256806,63 грн. Щодо судових актів в частині задоволення позовних вимог на суму 58840,65 грн., то скаржником у касаційній скарзі не наводяться доводи, які б свідчили про його незгоду із судовими актами у вищевказаній частині.) Відтак, правомірним є висновок судів і щодо стягнення непогашеного взаємозаліком залишку заборгованості по орендній платі в сумі 58840,65 грн.

Отже, доводи касаційної скарги спростовуються вищевикладеним та не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, а тому, постанову апеляційного господарського суду слід залишити без змін, так як вона ухвалена при повному з'ясуванні всіх обставин справи та при вірному правозастосуванні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова залишити без задоволення, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.03.16 у справі №914/3306/15залишити без змін.

Головуючий - суддя Б. М. Грек

Судді С.В. Бондар

В. В. Палій