ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.04.16р. Справа № 904/21/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", п/а: 49000, м.Дніпропетровськ, вул. Челюскіна, 8; 61050, м. Харків, пр. Московський, 60

до Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агро-комплект", 52423, Дніпропетровська обл., Солонянський р-н, с.Олександропіль, вул. Радянська, б. 5

про стягнення 441 117 швейцарських франків 66 сантимів, що еквівалентно 6 854 770,37 грн. та 390 906,44 грн., всього 7 245 676,81 грн.

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 30-2/44632 від 01.10.15 р., представник;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 19 від 19.01.16 р., представник;

ОСОБА_3, дов. № 39 від 04.04.16 р., представник.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агро-комплект" про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 4177336,55 швейцарських франків, що еквівалентно 6 491 438,42 грн., заборгованості по процентам в сумі 23381,11 швейцарських франків, що еквівалентно 363 331,95 грн., пені за прострочення сплати кредиту в сумі 336727,78 грн., пені за прострочення сплати процентів в сумі 54178,66 грн.

Відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача, посилаючись на те, що фактично кредит в іноземній валюті не отримував, а позивачем не доведено факт зарахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача саме в іноземній валюті. Крім того, відповідач стверджує, що будь-яких заявок на продаж іноземної валюти не надавав.

У судових засіданнях 19.03.15 р. оголошувались перерви до 09.04.15 р., 09.04.15 р. до 14.04.15 р., 14.04.15 р. до 16.04.15 р., 05.04.16 р. до 07.04.16 р., та 07.04.16 р. до 20.04.16 р.

20.04.16 р. в судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.08.2006 року Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», яким з 21.12.2009 р. змінено назву на Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк (позивач у даній справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю підприємством матеріально-технічного забезпечення «Агро-Комплект» (відповідач) укладено Кредитний договір № 116-1013/В-06 (далі Кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1. вище зазначеного Договору, Банк зобовязується надати Позичальнику, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 520 000 швейцарських франків 00 центів у порядку та на умовах, зазначених в договорі. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 2 132 230, 88 грн. по курсу НБУ на день укладення договору.

Цільовим призначенням кредиту, відповідно до п. 1.4. Кредитного договору, є - поповнення обігових коштів.

Згідно п. 1.5. Кредитного договору, кредит надається шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок Позичальника № 1000 у Банку, для подальшого використання за цільовим призначенням.

14.12.2006 року сторони уклали Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, відповідно до п. 1 якої дійшли згоди викласти п. 1.1. Кредитного Договору в наступній редакції: Банк зобовязується надати Позичальнику, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 770 000 швейцарських франків у порядку та на умовах, зазначених в даному договорі. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 3 233 255, 41 грн. по курсу НБУ на день укладення договору.

Згідно п. 1.2.2. Кредитного договору, з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою № 1 від 30.12.2008 року до Кредитного договору, позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути кредит у повному обсязі, в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 29 серпня 2017 р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 Договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3., 5.3., 5.5., 5.6., 5.9., 5.10., 5.11., 7.4. Договору.

За використання кредитних коштів за Договором встановлюється процентна ставка в розмірі 8, 99% річних, якщо не встановлена інша процентна ставка згідно умов Договору (п. 1.3.1. Кредитного договору).

В п. 1.3.2. Кредитного договору, за користування кредитними коштами понад встановлений Договором строк (зокрема, понад терміни, встановлені графіком погашення кредиту, у разі наявності такого графіку, процентна ставка встановлюється у розмірі 48% річних. Такий розмір ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу Позичальника за договором.

Згідно п. 1.2. Додаткової угоди № 6 до Кредитного договору, за користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.

Такий розмір процентної ставки застосовується для всієї простроченої суми основного боргу Позичальника за Договором.

Нарахування подвійної процентної ставки за прострочену суму основного боргу починається з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у Договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості.

Відповідно до п. 1.3.5. Кредитного Договору, з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою від 29.05.2007 року, позичальник зобовязується сплачувати проценти за Договором у строк з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти.

Згідно п. 11.1. Кредитного договору, відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, ст.ст. 525, 611 Цивільного кодексу України, сторони погодили, що у випадку застосування будь-якого з п.п. 2..3., 5.3., 5.5., 5.6., 5.9., 5.10., 5.11., 7.4. Договору та/або настання обставин, що передбачені вищевказаними пунктами Банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з п. 1.2.2. Договору. При цьому, термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит обовязковим до повернення з дати отримання Позичальником відповідної письмової вимоги Банку. В цьому випадку Позичальник зобовязується достроково повернути отриманий кредит та плату за кредит у встановлений Банком заново термін в повному обсязі.

Звертаючись із даним позовом позивач посилається на неналежне виконання Позичальником зобовязань щодо своєчасного повернення отриманого кредиту та сплати нарахованих процентів згідно узгодженого графіку, у звязку з чим у останнього утворилась заборгованість за кредитом в сумі 417 736, 55 швейцарських франків, що за курсом НБУ саном на 01.12.14 р. складає 6 491 438, 42 грн., та заборгованість по процентам в сумі 23 381, 11 швейцарських франків, що за курсом НБУ становить 363 331, 95 грн., які позивач і просить достроково стягнути з відповідача. Крім того, позивачем нарахована пеня за прострочення сплати по кредиту в сумі 336 727, 78 грн. та пеня за прострочення сплати процентів в сумі 54 178, 66 грн., які також заявлені позивачем до стягнення.

Вимоги позивача задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 345 ГК України кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно ордерів-розпоряджень від 31.08.06 р. та 14.12.2006 р. керівник банку наказав списати 520000,00 та відповідно 250000,00 швейцарських франків з рахунку №1001 на рахунок № 1000 ( том 1, а. с.247, 248).

Згідно договору банківського рахунку №21482 від 23.08.2006 р., рахунок № 1000 (у швейцарських франках) та №0000 (у гривні) відкрито відповідачеві у справі (том 1, а.с. 206-213).

Як вбачається із залученої позивачем до матеріалів справи банківської виписки за період з 23.08.2006 р. по 25.12.2006 р., по рахунку № 1000, - 31.08.2006 р. спочатку було здійснено операцію по продажу швейцарських франків на МВР в сумі 520000,00 швейцарських франків, відповідно до заявки №2 від 31.08.2006 р., а потім зараховано таку ж суму як видача кредиту, відповідно до кредитного договору №116-1013/В-06 від 30.08.2006 р., аналогічну операцію на вказаному рахунку 14.12.2006 р. було здійснено відповідно на суму 250 000 швейцарських франків.

Позивач стверджує, що продаж швейцарських франків ним було здійснено, відповідно до розпоряджень клієнта (відповідача), отримані грошові кошти у гривнях були зараховані останньому на гривневий рахунок № 0000 в національній валюті.

Проте, документального підтвердження, яке б свідчило, що продаж швейцарських франків та зарахування грошових коштів на гривневий рахунок було здійснено саме за розпорядженням відповідача, позивачем надано не було.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003 р. затверджено Інструкцію про порядок відкриття, використання та закриття рахунків у національній та іноземній валютах (далі Інструкція).

Зазначена вище інструкція регулює правовідносини, що виникають під час відкриття банками, їх відокремленими підрозділами, які здійснюють банківську діяльність від імені банку, та філіями іноземних банків в Україні (далі - банки) поточних і вкладних (депозитних) рахунків у національній та іноземних валютах суб'єктам господарювання, фізичним особам, іноземним представництвам, нерезидентам-інвесторам, ініціативній групі з проведення всеукраїнського референдуму (далі - клієнти).

Відповідно до п. 5.4. Інструкції, з поточного рахунку в іноземній валюті юридичних осіб-резидентів за розпорядженням власника рахунку здійснюються, в тому числі, продаж валюти уповноваженим банком відповідно до законодавства України.

Відповідач не заперечує отримання кредитних коштів за спірним договором в національній валюті, проте, зазначає, що будь-яких розпоряджень щодо продажу іноземної валюти не надавав.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів.

При цьому, в силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів, які б свідчили, про те, що відповідачем було надано розпорядження на продаж іноземної валюти та перерахування грошових коштів на гривневий рахунок, позивачем не надано.

Згідно ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" N 2346-III від 05.04.2001, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер.

Відповідно до п. 1.19-1) ст. 1 цього ж Закону, меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Крім того, відповідно до п. 4.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 р. № 254, меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку.

До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи:

меморіальні ордери;

платіжні доручення;

платіжні вимоги-доручення;

платіжні вимоги;

розрахункові чеки;

інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються

нормативно-правовими актами Національного банку).

Меморіальних ордерів, які б підтверджували виконання ордерів-розпоряджень від 31.08.06 та 14.12.2006 р., позивачем надано не було.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2015 р. провадження у справі було зупинено, у зв`язку з призначенням економічної експертизи, проведення якої доручили Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Відповідно до висновку судового експерта, меморіальні ордери та інші первинні документи, підтверджуючи банківську виписку, яка наявна в матеріалах справи, експерту не надані.

ПАТ «Укрсиббанк» листом № 2652358 від 25.06.2015 р. на вимогу експерта надати первинні документи повідомив, що вказані документи відповідно до п. 25 акту № 3 від 27.10.2014 р. знищені.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що в матеріалах справи відсутні всі необхідні документи первинного бухгалтерського обліку, які можуть свідчити про реальне перерахування валюти (виписка з рахунку банку про наявність у відповідача грошових коштів у швейцарських франках на дату видачі кредиту; меморіальний ордер про перерахування швейцарських франків відповідачу; заявка відповідача на продаж валюти та ін.).

Крім того, суд зазначає, що матеріали справи свідчать про те, що відповідачем отримані кредитні кошти в національній валюті, що не заперечується самим відповідачем, проте, зобовязання щодо повернення отриманого кредиту в іноземній валюті (швейцарських франках), та відповідно сплати процентів та пені, нарахованих на них, у останнього відсутнє.

З огляду на викладене, у суду відсутні і підстави для задоволення вимог позивача.

При цьому слід зазначити про те, що позивач не позбавлений можливості звернутись до відповідача з позовом про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у національній валюті України гривні, яку він фактично отримав від позивача за спірним договором.

Керуючись ст. ст. 1054, 1066 Цивільного кодексу України, ст. 345 Господарського кодексу України, ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено: 27.04.16 р.

Суддя ОСОБА_4