ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р.Справа № 916/36/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Мишкіної М.А.,

суддів Будішевської Л.О., Величко Т.А.

при секретарі судового засідання Шитря О.М.

за участю представників сторін:

від ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» - ОСОБА_1 за довіреністю;

від ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» - ОСОБА_2 за довіреністю;

від ОСОБА_3 «Креатив» - не зявився;

від ТОВ «Регіонпродукт-Україна» - не зявився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

на рішення господарського суду Одеської області від 16 лютого 2016 року

по справі №916/36/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійноекстракційний завод»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 акціонерне товариство «Креатив»

про стягнення 7839205,56 дол. США та 57705458,87грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійноекстракційний завод»

до

- Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»;

- Приватного акціонерного товариства «Креатив»;

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіонпродукт-Україна»

про визнання недійсним договору

Сторони та третя особа належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 26.04.2016р. згідно ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

05.01.2016р. Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (надалі за текстом - позивач, АТ «Укрексімбанк», Банк) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійноекстракційний завод» (надалі відповідач, ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод», Завод), в якому просило суд стягнути з відповідача на його користь прострочену станом на 16.12.2015р. заборгованість за Кредитними договорами №151213К17 від 21.08.2013р., №151214К12 від 10.06.2014р. та №151214К16/ЕЕР-17-EXIM від 19.09.2014р., укладеними в рамках Генеральної кредитної угоди №151308N2 від 17.11.2008р., у розмірі 7839205,56дол. США та 57705458,87грн.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначив, що 17.11.2008р. між ним та Закритим акціонерним товариством «Креатив» (Позичальник) укладено Генеральну кредитну угоду №151308N2. В подальшому до Генеральної кредитної угоди №151308N2 від 17.11.2008р. вносилися зміни та доповнення, у тому числі до преамбули угоди стосовно збільшення кола позичальників. В рамках Генеральної угоди між АТ "Укрексімбанк" та Позичальником були укладені, серед інших, кредитні договори, на підставі яких виникла заборгованість, що є предметом спору, а саме: кредитний договір №151213К17 від 21.08.2013р., кредитний договір №151214К12 від 10.06.2014р., кредитний договір №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014р.

30.07.2014р. між ОСОБА_5 (Кредитор), позичальником - ОСОБА_3 «Креатив», позичальником ТОВ «Регіонпродукт-Україна» та поручителем ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» укладено Договір поруки №151214Р24 від 30.07.2014р., відповідно до пункту 3 якого поручитель зобовязується перед Кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання Позичальником основного зобовязання. У випадку невиконання Позичальником Основного зобовязання Кредитор має право вимагати виконання цього зобовязання у Поручителя та/або Позичальника, як у солідарних боржників.

30.06.2015р. між ОСОБА_5 (Кредитор), ОСОБА_3 «Креатив», TOB «Регіонпродукт Україна» (Позичальники) та ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» як Поручителем, в особі директора ОСОБА_6, був підписаний договір про внесення змін №151214Р24-1 до Договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014р.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_3 «Креатив» своїх грошових зобовязань за кредитними договорами станом на 16.12.2015р. прострочена заборгованість Позичальника - ОСОБА_3 «Креатив» за Генеральною кредитною угодою та укладеними в її рамках вищевказанами кредитними договорами за розрахунками ОСОБА_5 становить 7839205,56дол.США та 57705458,87грн.

З посиланням на норми ст.ст.1054, 536, 526, 610, 546 ч.2 ст.625, ст.ст.553,554, 543 ЦК України Банк просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.01.2016р. залучено ОСОБА_4 акціонерне товариство «Креатив» до участі у справі №916/36/16 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

01.02.2016р. відповідач подав суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

01.02.2016р. ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» подало до місцевого господарського суду зустрічну позовну заяву до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання недійсним договору про внесення змін №151214Р24-1 від 30.06.2015р. до Договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014р.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що Договір про внесення змін №151214Р24-1 від 30.06.2015р. до Договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014року, укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» в забезпечення виконання зобовязань Позичальника - ОСОБА_3 «Креатив» за Генеральною кредитною угодою, укладений сторонами в порушення норм статей 203, 215 ЦК України з огляду на те, що директор ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод», вчиняючи від імені Товариства правочин не мав необхідного обсягу повноважень на підписання договору про внесення змін №151214Р24-1 до Договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014р. Загальні збори учасників Заводу, які відбулися 07.08.2015р., прийняли рішення не надавати згоду на затвердження/схвалення договору про внесення змін №151214Р24-1 до договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014р. укладеного між АТ «Укрексімбанк», ОСОБА_3 «Креатив» та ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» в якості поручителя, оскільки зазначений правочин не відповідає інтересам Товариства та порука є припиненою відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України, а саме в разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.02.2016р. зустрічну позовну заяву ТОВа «Одеський олійноекстракційний завод» до АТ «Укрексімбанк» про визнання недійсним договору прийнято до спільного розгляду з первісним позовом по справі №916/36/16.

16.02.2016р. ОСОБА_5 подав суду першої інстанції відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсізі та задовольнити первісні позовні вимоги.

Рішенням господарського суду Одеської області від 16.02.2016р. (суддя Цісельський О.В.) у позові Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» відмовлено повністю; зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський Олійноекстракційний завод» задоволено повністю; визнано недійсним договір від 30.06.2015р. №151214Р24-1 про внесення змін до Договору поруки №151214Р24 від 30.07.14р.; стягнуто з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на користь ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» 1378грн. витрат на оплату судового збору.

В оскаржуваному рішенні суд зазначив: враховуючи, що за зустрічними позовними вимогами відповідачем оспорюється дійсність Договору про внесення змін №151214Р24-1 від 30.06.2015р. до Договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014р., укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» в забезпечення виконання зобовязань Позичальника - ОСОБА_3 «Креатив» за Генеральною угодою, суд вважає розгляд зустрічних позовних вимог у даній справі пріоритетним.

Рішення суду вмотивовано посиланням на норми ст.ст. 629, 553, 559, 628, 215, ч.ч.1,3 ст.92, ч.1 ст.241, ч.2 ст.203, ч.3 ст.238 ЦК України та обґрунтовано наступним: в пункті 9 розділу 4 Положення «Компетенція виконавчого органу» зазначено, що Директор Товариства розпоряджується майном та фінансовими засобами Товариства, укладає договори (контракти) на суму, що не перевищує 2000000грн., але в будь якому випадку не більше 25 % активів за даними останньої річної фінансової звітності Товариства. Рішенням прийнятим на позачергових загальних зборах ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» 07.08.2015р. учасники, які були присутні на зборах, вирішили не надавати згоду на затвердження/схвалення договору про внесення змін №151214Р24-1 до договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014р., укладеного між ОСОБА_5, ОСОБА_3 «Креатив» та ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод», в якості поручителя, оскільки зазначений правочин не відповідає інтересам Товариства. Оспорюваний договір про внесення змін до договору поруки містить положення (в преамбулі) про підписання його з боку ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» директором ОСОБА_6, діючим на підставі статуту товариства. ОСОБА_6 при укладанні Договору про внесення змін №151214Р24-1 до Договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014 року одночасно виступав підписантом від позичальника (боржника) - ОСОБА_3 «Креатив» та від поручителя ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод», що суперечить вимогам ч.3 ст.238 ЦК України. Отже, оскільки договір було укладено від імені Позичальника - ОСОБА_3 «Креатив» та Поручителя ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» однією й тією ж особою, то договір направлений на реалізацію інтересів однієї особи. Аналогічні висновки зробив Верховний суд України у постанові від 23.09.2014р. у справі №3-110гс14. Як встановлено судом та не спростовано позивачем у справі, відповідачем не вчинялися жодні дії, які б свідчили про подальше схвалення договору про внесення змін до договору поруки. Оскільки на момент укладення оскаржуваного правочину у директора ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» був відсутній необхідний обсяг повноважень для підписання договору про внесення змін №151214Р24-1 від 30.06.2015р., зустрічна позовна вимога про визнання його недійсним є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

В частині позовних вимог ОСОБА_5 місцевий господарський суд зазначив наступне. Судом встановлено, що Додатковими договорами від 22.08.2014р., від 26.08.2014р., від 16.10.2014р. збільшено суму кредиту; від 02.12.2014р., встановлені комісія за зміну умов договору та змінено строки виплати нарахованих за кредитним договором процентів; від 22.08.2014р. додатково встановлений розмір та порядок нарахування комісії банку за управління; від 30.06.2015р. змінені строки виплати та розмір нарахованих за кредитним договором процентів. Кредитний договір №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014р. взагалі був укладений після підписання договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014р., про що не було повідомлено поручителя. Крім того, додатковим договором №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ-1 від 02.12.2014р. до кредитного договору №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014р., був встановлений новий графік ліміту заборгованості за кредитним договором, який суттєво збільшив обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання якого здійснює поручитель. Таким чином, за наслідком укладання додаткових договорів до кредитних договорів в частині збільшення обсягів фінансових зобовязань та укладання нового кредитного договору без згоди відповідача, як поручителя, ОСОБА_5 в односторонньому порядку збільшено відповідальність поручителя ще до укладання договору від 30.06.2015р. №151214Р24-1 про внесення змін до договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014р. З підстав зазначеного, застосовуючи до спірних правовідносин ч.1 ст.559 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що внесення вищезазначеними додатковими угодами змін до кредитних договорів та укладання нового кредитного договору, призвело до збільшення відповідальності поручителя за договором поруки №151214Р24 від 30.07.2014р. Тоиу первісні позовні вимоги задоволенню не підлягають у звязку із припиненням поруки.

Не погодившись з рішенням господарського суду першої інстанції, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення суду, прийняти нове, яким задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що рішення є незаконним, таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним зясуванням обставин у справі, тому рішення підлягає скасуванню з наступних підстав:

- незважаючи на положення, закріплені як в ЦК України, так і в Постанові №1 Пленуму Вищого господарського суду України від 24.12.2014р., а також в Договорі поруки та Генеральній угоді, суд першої інстанції дійшов незаконного та необгрунтованого висновку, що «за наслідком укладання додаткових договорів до кредитних договорів в частині збільшення обсягів фінансових зобов'язань та укладання нового кредитного договору без згоди відповідача, як поручителя ОСОБА_5 в односторонньому порядку збільшено відповідальність поручителя ще до укладання договору від 30.06.2015у. №151214Р24-1 про внесення змін до договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014р.». В той же час судом першої інстанції було проігноровано положення ст.627 ЦК України, якою передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості;

- при укладенні спірного Договору про внесення змін до Договору поруки відсутні ті обставини, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: зміст Договору про внесення змін до Договору поруки повністю відповідає вимогам закону; при його укладенні додержано встановленої форми угоди; ОСОБА_7 угоду до Договору поруки укладено правоздатними сторонами; відсутня неправомірність дій сторін та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору;

- позивач за зустрічним позовом не надав ОСОБА_5 жодного належного доказу як того, що особи, які підписували ОСОБА_7 угоду до Договору поруки не мали на те повноважень, так і того, що відповідач за зустрічним позовом міг знати про такі обмеження. ОСОБА_7 угоду до Договору поруки підписано від імені Поручителя директором Поручителя ОСОБА_6 Директор, підписуючи від імені Поручителя ОСОБА_7 угоду до Договору поруки, діяв на підставі Статуту;

- відповідно до Протоколу №1 від 26.06.2014р. позачергових загальних зборів ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод» по вісімнадцятому питанню порядку денного вирішили одноголосно (100% голосів учасників ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод» від загальної кількості голосів учасників, що зареєструвались для участі у позачергових загальних зборах Товариства) надати Товариству згоду на укладання договору поруки перед ЛТ «Укрексімбанк» для забезпечення виконання зобов'язань за Генеральною угодою; надати директору Товариства повноваження на остаточне погодження умов, укладання та підписання від імені ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод» договору, рішення про укладання якого прийнято згідно цього питання та інших пов'язаних із ним документів, та вчинення інших дій пов'язаних із таким укладенням, що свідчить про належний обсяг дієздатності особи, яка укладала спірний Договір;

- при підписанні Договору поруки (пп.пп. 2.1.2, 2.1.5 п. 2.1 ст. 2), зокрема, Поручитель підтвердив, що виконані всі дії, необхідні для підписання цього договору, на підставі повноважень, визначених чинним законодавством, і цей договір не суперечить обмеженням, що є обов'язковими для Поручителя, Він має всі дозволи, що необхідні для виконання цього договору. Ці документи є чинними. В подальшому, між Поручителем, ОСОБА_5, Позичальником-1 та Позичальником-2 була укладена ОСОБА_7 угода до Договору поруки. Виходячи зі змісту зазначеної угоди, нею Поручитель лише письмово підтвердив, що всі зміни до Генеральної угоди та до кредитних договорів вносились за його попередньої згоди, а також, що Поручитель підтверджує дійсність наданої поруки;

- висновок суду першої інстанції, що «...оскільки договір було укладено від імені Позичальника - ОСОБА_3 «Креатив» та Поручителя - ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» однією й тією ж особою, то договір направлений на реалізацію інтересів однієї особи» є помилковим з огляду на те, що за ч.1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону;

- ОСОБА_7 угода до Договору поруки була підписана різними особами, а саме з боку - ОСОБА_3 «Креатив» виступала ОСОБА_8, а з боку Поручителя - ОСОБА_6 Тому суд першої інстанції помилково зазначив в рішенні «... що ОСОБА_6 при укладанні Договору про внесення змін №151214Р24-1 до договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014 року одночасно виступав підписантом від позичальника (боржника) - ОСОБА_3 «Креатив» та від поручителя ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод», що суперечить вимогам ч.3 ст.238 ЦК України;

- визнаючи Договір про внесення змін до Договору поруки недійсним, суд не звернув увагу, що зазначена угода укладена між 4 юридичними особами - ОСОБА_5, Позичальником-1 (ОСОБА_3 «Креатив») та Позичальником-2 (ТОВ «Регіонпродукт-Україна») і Поручителем (ТОВ «Одеський олійноекстраційний завод»). Разом з цим, в пункті 2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 зазначено, що у разі коли учасниками оспорюваного правочину є декілька осіб, а позов поданий однією з них, господарський суд має вирішити питання про залучення до участі у справі як відповідачів усіх зазначених осіб (частина перша статті 24 ГПК України), - за умови, що склад сторін у справі узгоджуватиметься з вимогами статті 1 названого Кодексу.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18.03.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду.

12.04.2016р. ТОВ «Одеський Олійноекстракційний завод» подало суду апеляційної інстанції заперечення на апеляційну скаргу, в яких просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржене рішення без змін.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 12.04.2016р. залучено до участі у справі за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійноекстракційний завод» до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання недійсним договору як інших відповідачів ОСОБА_4 акціонерне товариство «Креатив» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіонпродукт-Україна» на підставі ст.24 ГПК України.

26.04.2016р. ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» подало Одеському апеляційному господарському суду додаткове обґрунтування до апеляційної скарги, а якому крім доводів, вказаних в обґрунтування апеляційної скарги, зазначило, що:

- у пп. 2.1.7 п. 2.1 Договору поруки сторони визначили, що «Поручитель надає згоду на забезпечення цією порукою всіх зобов'язань Позичальника за Кредитною угодою, в тому числі, з урахуванням всіх змін та доповнень до Кредитної угоди, що будуть укладені в майбутньому». Тобто, з умов Договору поруки вбачається, що дія поруки Поручителя розповсюджена на забезпечення зобов'язань за Кредитною угодою в повному обсязі - в тому числі, з урахуванням всіх змін та доповнень до Кредитної угоди, що будуть укладені в майбутньому;

- Пленум Вищого господарського суду України у пп. 4.1.1 п. 4.1 Постанови № 1 зазначив, що відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Закон не забороняє укладання договору поруки на забезпечення виконання зобов'язання, яке може виникнути в майбутньому.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги з підстав законності та обґрунтованості оскарженого рішення.

ОСОБА_3 «Креатив» та ТОВ «Регіонпродукт- Україна» своїх представників в засідання суду не направили, повідомлені про час і місце розгляду справи в Одеському апеляційному господарському суді.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. ОСОБА_7 докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення по результатам вирішення первісного та зустрічного позову, проте за наявності підстав для часткового задоволення, виходячи із наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 30.07.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (Кредитор) з однієї сторони, ОСОБА_4 акціонерним товариством «Креатив» (Позичальник 1), Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіонпродукт-Україна» (Позичальник 2) з другої сторони (разом та окремо Позичальник), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеський олійноекстракційний завод» (Поручитель) з третьої сторони укладено Договір поруки №151214Р24, за умовами пункту 3 якого Поручитель зобовязується перед Кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання Позичальником основного зобовязання за Генеральною угодою №151308N2 від 17.11.2008р. У випадку невиконання Позичальником Основного зобовязання Кредитор має право вимагати виконання цього зобовязання у Поручителя та/або Позичальника, як у солідарних боржників.

15.06.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (Кредитор) з однієї сторони, ОСОБА_4 акціонерним товариством «Креатив» (Позичальник 1), Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіонпродукт-Україна» (Позичальник 2) з другої сторони (разом та окремо Позичальник), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеський олійноекстракційний завод» (Поручитель) з третьої сторони укладено Договір про внесення змін №151214Р24-1до Договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014р.

Відповідно до ст.21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Згідно із ч.1 ст.24 ГПК України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

Відповідно до розяснень, які містяться у п.2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013п. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» у разі коли учасниками оспорюваного правочину є декілька осіб, а позов поданий однією з них, господарський суд має вирішити питання про залучення до участі у справі як відповідачів усіх зазначених осіб (частина перша статті 24 ГПК), - за умови, що склад сторін у справі узгоджуватиметься з вимогами статті 1 названого Кодексу.

Зазначені положення повністю поширюються і на правила розгляду зустрічних позовів.

Незважаючи на те, що договір від 30.06.2015р. №151214Р24-1 укладений між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (Кредитор) з однієї сторони, ОСОБА_3 «Креатив» (Позичальник 1), ТОВ «Регіонпродукт-Україна» (Позичальник 2) з другої сторони, та ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» (Поручитель), місцевий господарський суд не залучив до участі у справі за зустрічним позовом ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» у якості інших відповідачів ОСОБА_3 «Креатив» та ТОВ «Регіонпродукт-Україна», чим припустився порушення норм процесуального права (ст.ст.21,24 ГПК України).

Таким чином судом першої інстанції було розглянуто справу без залучення до участі у справі у якості інших відповідачів ОСОБА_3 «Креатив» та ТОВ «Регіонпродукт-Україна», хоча місцевий господарський суд прийняв рішення про права і обов'язки вказаних юридичних осіб, визнавши недійсним договір, укладений за їх участі.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.104 ГПК України порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв рішення про права і обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Наведене свідчить про порушення судом норм процесуального права, яке є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» від 16.02.2016р. по справі №916/36/16 згідно вимог п.3 ч.3 ст.104 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, зважає на те, що предмет спору за первісним та зустрічним позовами є взаємоповязаними та задоволення позовних вимог за зустрічним позовом може повністю чи частково виключити можливість задоволення первісного позову про стягнення коштів з ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» як поручителя згідно договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014р.

За наведених обставин саме обґрунтованість вимоги за зустрічним позовом досліджується судом апеляційної інстанції в першу чергу.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обовязки, що складають зміст договірного зобовязання.

Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.3 ст.509 ЦК України, п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно із ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.07.2014р. Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (Кредитор) з однієї сторони, ОСОБА_4 акціонерним товариством «Креатив» (Позичальник 1), Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіонпродукт-Україна» (Позичальник 2) з другої сторони (надалі разом та окремо Позичальник), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеський олійноекстракційний завод» (Поручитель) з третьої сторони укладено Договір поруки №151214Р24, за умовами пункту 3 якого Поручитель зобовязується перед Кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання Позичальником основного зобовязання за Генеральною угодою №151308N2 від 17.11.2008р. У випадку невиконання Позичальником Основного зобовязання Кредитор має право вимагати виконання цього зобовязання у Поручителя та/або Позичальника як у солідарних боржників.

Під терміном «Основне зобовязання» розуміється зобовязання Позичальника, передбачені Кредитною угодою (Генеральна угода №151308N2 від 17.11.2008р. з усіма чинними кредитними договорами, які укладаються в рамках Генеральної кредитної угоди, їй підпорядковуються та є Додатками до неї, є невідємними її частинами та складають єдиний документ щодо відшкодування суми кредиту, процентів штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, повязаних із наданням та обслуговуванням кредиту (стаття 1 Договору).

30.06.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (Кредитор) з однієї сторони, ОСОБА_4 акціонерним товариством «Креатив» (Позичальник 1), Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіонпродукт-Україна» (Позичальник 2) з другої сторони (Позичальник), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеський олійноекстракційний завод» (Поручитель) з третьої сторони укладено Договір про внесення змін №151214Р24-1до Договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014р.

За змістом спірного договору про внесення змін №151214Р24-1 від 30.06.2015р.:

1. Поручитель підтверджує, що він ознайомлений і погоджується з усіма змінами, що були внесені до Генеральної кредитної угоди №151308N2 від 17.11.2008р. (далі Генеральна угода) після дати укладання Договору поруки, починаючи з додаткової угоди №151308№2-31 від 30.07.2014р. додаткової угоди №151308№2-32 від 22.08.2014р.

2. Поручитель підтверджує, що він ознайомлений і погоджується з усіма умовами кредитних договорів, що були укладені між Кредитором та Позичальником в рамках Генеральної угоди, а саме:

-кредитного договору №151213К17 від 21.08.2013р.

-кредитного договору №151214К12 від 10.06.2014р.

-кредитного договору №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014р.

Поручитель підтверджує, що він ознайомлений і погоджується з усіма змінами до:

-кредитного договору №151213К17 від 21.08.2013., починаючи з додаткового договору №151213К17-20 від 22.08.2014р. до додаткового договору №151213К17-25 від 30.06.2015р.;

-кредитного договору №151214К12 від 10.06.2014р., починаючи з додаткового договору №151214К17-20 від 22.08.2014р. до додаткового договору №151214К12-2 від 30.06.2015р.;

-кредитного договору №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014р, починаючи з додаткового договору №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ-1 від 02.12.2014р. до додаткового договору №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ-2 від 30.06.2015р.;

3. Поручитель підтверджує, що зміни, які були внесені після дати укладання договору поруки до Генеральної угоди та кредитних договорів, зазначених в п.1 та п. 2 цього договору про внесення змін, вносилися за його попередньою згодою.

4. Поручитель підтверджує, що після укладання кредитних договорів №151213К17 від 21.08.2013, №151214К12 від 10.06.2014, №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014та внесення змін до них та до Генеральної угоди змін, за зазначених в п.1 та п. 2 цього договору про внесення змін до Договору поруки, порука надана згідно Договору поруки залишатиметься чинною.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Згідно ч.3 ст.92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Згідно із ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.02.2014р. відбулись позачергові загальні збори учасників ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод», на яких загальні збори учасників вирішили здійснити перехід Товариства на модельний статут, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2011р. за №1182 та продовжувати діяльність Товариства на підставі модельного статуту; затвердили Положення про виконавчий орган ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» (протокол позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» за №30 від 07.02.2014р., пункти 10-12 Порядку денного).

Згідно із пунктами 48-52 Модельного статуту товариства з обмеженою відповідальністю, затвердженого Постановою Кабміну України №1182 від 16.11.2011р. Виконавчим органом Товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю, є дирекція (колегіальний орган) або директор (одноособовий орган). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути особи, які не є учасниками Товариства. Дирекція (директор) здійснює свої повноваження відповідно до положення, затвердженого загальними зборами, у якому, зокрема, визначаються компетенція виконавчого органу, порядок прийняття ним рішень, порядок вчинення юридичних дій від імені Товариства. Дирекція (директор) вирішує всі питання діяльності Товариства, крім тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів. Загальні збори можуть прийняти рішення про передачу частини своїх повноважень (крім тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів) до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна (підзвітний) загальним зборам і організовує виконання їх рішень. Директор (генеральний директор) не може бути одночасно головою загальних зборів. Директор (генеральний директор) має право без довіреності вчиняти юридичні дії від імені Товариства. Інші члени дирекції також можуть бути наділені таким правом.

Відповідно до п.1.1, 1.3 Положення про виконавчий орган ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» (надалі - Положення), затвердженого рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» від 07.02.2014р. (протокол №30), Положення про виконавчий орган ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» розроблено відповідно до чинного законодавства України, зокрема ЗУ «Про господарські товариства», модельного статуту товариства з обмеженою відповідальністю, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №1182 від 16.11.2011р., в звязку з прийняттям ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» (далі - Товариство) рішення про продовження діяльності на підставі модельного статуту. Дане положення визначає правовий статус, склад, строк повноважень, порядок формування та організацію роботи Виконавчого органу Товариства, а також права, обовязки, відповідальність, припинення повноважень членів Виконавчого органу Товариства.

Згідно із п.2.1 Положення виконавчим органом Товариства, який здійснює управління поточною діяльністю Товариства є одноособово Директор Товариства, який здійснює поточне керівництво діяльністю Товариства і є підзвітним Загальним зборам учасників Товариства, і організовує виконання їх рішень. До компетенції Директора Товариства належить вирішення всіх питань, повязаних з керівництвом поточною діяльністю Товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників Товариства.

Відповідно до п.3.1 Положення директор Товариства є одноособовим виконавчим органом Товариства, який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним Загальним зборам.

Згідно із підпунктами 9, 19 пункту 4.1 Положення Директор Товариства розпоряджується майном та фінансовими засобами Товариства, укладає договори (контракти) на суму, що не перевищує 2000000грн., але в будь якому випадку не більше 25 (двадцяти пяти) відсотків активів за даними останньої річної фінансової звітності Товариства; виносить у встановленому порядку на розгляд Загальним зборам учасників Товариства питання, повязані із діяльністю Товариства.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.08.2015р. відбулись позачергові Загальні збори учасників ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод».

Рішенням, прийнятим на позачергових загальних зборах Товариства, учасники, які були присутні на зборах по пункту третьому Порядку денного «Про схвалення/затвердження договору про внесення змін №151214Р24-1 до договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014р., укладеного між АТ «Укрексімбанк», ОСОБА_3 «Креатив» та ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» в звязку із внесенням змін до кредитних договорів №151213К17 від 21.08.2013р., №151214К12 від 10.06.2014р., №151214К16/ЕЕР-17-EXIM від 19.09.2014р., укладених між АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_3 «Креатив» в рамках генеральної кредитної угоди №151308N2 від 17.11.2008р.» вирішили: не надавати згоду на затвердження/схвалення договору про внесення змін №151214Р24-1 до договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014р., укладеного між АТ «Укрексімбанк», ОСОБА_3 «Креатив» та ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» в якості поручителя, оскільки зазначений правочин не відповідає інтересам Товариства та порука є припиненою відповідно до ст.559 ЦК України.

Договір про внесення змін №151214Р24-1 від 30.06.2015р. до Договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014р. підписаний:

- з боку Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (Кредитор) ОСОБА_9, який діє на підставі довіреності, посвідченої 26.06.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10, за реєстровим №7224;

- з боку Приватного акціонерного товариства «Креатив» (Позичальник 1) - ОСОБА_8, яка діяла на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрованої в реєстрі за №1456;

- з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіонпродукт-Україна» (Позичальник 2) директором ОСОБА_12 та головним бухгалтером ОСОБА_13 Миколаївсою, які діяли на підставі статуту;

- з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійноекстракційний завод» (Поручитель) - директором ОСОБА_6, діючого на підставі статуту.

Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно до ч.3 ст.92 ЦК органи чи інші особи, які виступають від імені юридичної особи, зобовязані діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до розяснень, які містяться у п.3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Як вбачається з Договору про внесення змін №151214Р24-1 від 30.06.2015р. до Договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014р., він з боку ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» підписаний директором ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» директором ОСОБА_6, діючим на підставі статуту.

Отже ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» не могло не знати про наявність обмежень повноважень директора ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» на укладення договорів, визначених Статутом Заводу.

Директор ТОВ Одеський олійноекстракційний завод», вчиняючи від імені Заводу оспорюваний правочин, не мав необхідного обсягу дієздатності на підписання договору про внесення змін №151214Р24-1 до Договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014р., перевищив повноваження, надані йому Статутом, що випливає із наступного.

Слід зазначити, що місцевий господарський суд помилково в оскаржуваному рішенні вказав, що ОСОБА_6 при укладанні Договору про внесення змін №151214Р24-1 до Договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014р. одночасно виступав підписантом від позичальника (боржника) - ОСОБА_3 «Креатив» та від поручителя ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод», що суперечить вимогам ч.3 ст.238 ЦК України, оскільки як вбачається з преамбули Договору про внесення змін №151214Р24-1 він підписаний з боку ОСОБА_3 «Креатив» представником ОСОБА_8, яка діяла на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрованої в реєстрі за №1456, а з боку ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» - директором ОСОБА_6, який діяв на підставі статуту.

Згідно із ст.241 ГПК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Верховний суд України, у своїй постанові від 19.08.2014р. №5013/492/12 (№3-59гс14) вказав, що правові наслідки вчинення правочинів з перевищенням повноважень визначено частиною першою статті 241 ЦК України: правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Таким чином, із змісту норми частини першої статті 241 ЦК України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» вчинялись будь-які дії, які б свідчили про подальше схвалення договору від 30.06.2015р. про внесення змін №151214Р24-1 до Договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014р., натомість, рішенням позачергових загальних зборів цей договір не був схвалений загальними зборами учасників.

Як убачається з протоколу №1 позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» від 26.06.2014р. (питання 18 порядку денного) голова зборів оголосив питання порядку денного та запропонував Товариству надати згоду на укладання договору поруки перед АТ «Укрексімбанк» для забезпечення виконання зобовязань за Генеральною кредитною угодою №151308N2 від 17.11.2008р. з лімітом до грн. строком дії до 25.07.2021р., яка укладена між АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_3 «Креатив», ТОВ «Завод модифікованих жирів», ПП «Еллада», ТОВ « Креатив Постач», ТОВ «Креатив Трейд», ПАТ «Яготинське ХПП», ТОВ «Протеїн-Продакшн», ТОВ «Регіонпродукт-Україна». Надати директору Товариства повноваження на остаточне погодження умов, укладання та підписання від імені ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» договору, рішення про укладення якого прийняте згідно цього питання, та інших повязаних із ним документів, та вчинення інших дій, повязаних із таким укладенням.

З наведеного випливає, що згода надавалась Заводом виключно на визначення умов договору поруки, його укладення та підписання, без застереження щодо наявності повноважень на внесення змін до договору поруки будь-якого характеру, оскільки згода на такі дії, що можуть бути вчинені в подальшому, повинна бути викладеною однозначно, а не шляхом вказівки на підписання повязаних з Договором поруки документів та вчинення інших дій, тобто має бути очевидною.

Отже директор ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» всупереч положенням пунктів 48-52 Статуту, пунктів 9,19 п.4.1 Положення про виконавчий орган ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» уклав 30.06.2015р. Договір про внесення змін до договору поруки (надалі Спірний договір), адже за його умовами Завод поручився за виконання ОСОБА_3 «Креатив» кредитних зобовязань за Кредитними договорами№151213К17 від 21.08.2013р., №151214К12 від 10.06.2014р. та №151214К16/ЕЕР-17-EXIM від 19.09.2014р., надавши своїй згоді на це зворотню дію в часі.

Разом з цим, як убачається із кредитних договорів, забезпечених порукою Заводу за договором поруки в редакції спірного договору від 30.06.2015р., за цими кредитними договорами ОСОБА_3 «Креатив» позичає кредитні кошти з лімітом кредитної лінії 87555000дол.США (кредитний договір від 21.08.2013р.); лімітом кредитної лінії 20млн.дол.США (кредитний договір від 10.06.2014р.); 5266437дол.США (кредитний договір від 19.09.2014р.).

Відтак, враховуючи солідарний обовязок Заводу з ОСОБА_3 «Креатив», що випливає з договору поруки від 30.07.2014р., з погашення усіх боргових зобовязань ОСОБА_3 «Креатив» як Позичальника, та зважаючи на обмеження укладення договорів без погодження ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» на суму, що не перевищує 2млн.грн. відповідно до пунктів 9,19 Положення про виконавчий орган ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод», директор Заводу перевищив свої повноваження при укладанні спірного Договору від 30.06.2015р.

При цьому зміни до договору поруки стосувалися не існуючих станом на 30.07.2014р. зобовязань ОСОБА_3 «Креатив» перед ОСОБА_5 за кредитним договором від 19.09.2014р., отже уклавши спірний правочин, директор ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» значно збільшив обсяг відповідальності Завода як Поручителя шляхом поручительства за виконання Позичальником, у тому числі, зобовязань за кредитним договором від 19.09.2014р. без згоди на це вищого органу управління ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» - загальних зборів учасників.

Враховуючи ту обставину, що на момент укладення спірного правочину у директора ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» був відсутній необхідний обсяг повноважень для укладення договору про внесення змін №151214Р24-1 від 30.06.2015р., позовна вимога за зустрічним позовом ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» про визнання його недійсним, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню на підставі ст.ст.241, 203, 215 ЦК України, у звязку із порушенням вимог ч.3 ст.92 ЦК України при його укладенні.

Щодо вимог за первісним позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», то перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла наступного.

В обґрунтування своїх позовних вимог Банк посилався на неналежне виконання ОСОБА_3 «Креатив» умов кредитних договорів №151213К17 від 21.08.2013р., №151214К12 від 10.06.2014р., №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014р., внаслідок чого виникла заборгованість у заявленій до стягнення сумі, яка підлягає стягненню з ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» як поручителя ОСОБА_3 «Креатив» за Договором поруки №151214Р24 від 30.07.2014р. зі змінами, внесеними Договором про внесення змін №151214Р24-1 до від 30.06.2015р. до даного договору поруки, як солідарного боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.11.2008р. між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та Закритим акціонерним товариством «Креатив» (наразі ОСОБА_3 «Креатив») (Позичальник) укладено Генеральну кредитну угоду №151308N2.

Відповідно до умов п.1.1 ст.1 Генеральної кредитної угоди, зазначена угода регулює загальні засади співпраці між ОСОБА_5 та Позичальником щодо фінансування довгострокової програми по розвитку діяльності Позичальника. Метою Генеральної угоди є визначення загальних умов фінансування інвестиційного торгово-закупівельної програми по розвитку діяльності Позичальника, яке здійснюється відповідно до Генеральної угоди шляхом укладання Кредитних договорів (п.1.2 ст.1 Генеральної угоди).

Згідно зі ст.2 Генеральної кредитної угоди кредит - означає грошові кошти, які Банк надає на фінансування діяльності Позичальника на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, цільового характеру використання та відкличності.

Відповідно до положень та умов Генеральної кредитної угоди Банк проводить кредитні операції в межах лімітів, визначених в п.4.5 ст.4 Генеральної угоди, на підставі та з урахуванням умов Кредитних договорів, укладених в рамках зазначеної вище Генеральної угоди та які є додатками до Генеральної угоди. Згідно з умовами Генеральної угоди Позичальник взяв на себе обовязок своєчасно та у повному обсязі погашати ОСОБА_5 заборгованість за кредитом, сплачувати проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі за Кредитними договорами (пп.5.2.7 п.5.2 ст.5 Генеральної угоди).

В подальшому до Генеральної кредитної угоди №151308N2 від 17.11.2008р. вносилися зміни та доповнення, у тому числі до преамбули угоди стосовно збільшення кола позичальників.

В рамках Генеральної кредитної угоди між АТ "Укрексімбанк" та Позичальником були укладені у тому числі кредитні договори, на підставі яких виникла заборгованість, що є предметом спору, а саме: кредитний договір №151213К17 від 21.08.2013р., кредитний договір №151214К12 від 10.06.2014р., кредитний договір №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014р.

На виконання п.3.1, пп.пп.3.2.1, 3.2.2 п.3.2 ст.3 Кредитного договору №151213К17 від 21.08.2013р. ОСОБА_5 відкрив Позичальникові відновлювану кредитну лінію в розмірі 87 555 000,00 (вісімдесят сім мільйонів пятсот пятдесят пять тисяч, 00) дол. США (надалі за текстом - Кредит - 1), з кінцевим терміном погашення Кредиту - 1 - 20.08.2016, зі сплатою процентів за користування Кредитом-1 в порядку та в розмірі, встановлених пп.3.2.4 п.п.3.2, 3.5 ст.3 Кредитного договору №151213К17, а також зі сплатою комісії за управління кредитною лінією в розмірі та порядку, встановленому пп.3.2.5 п.3.2 ст.3 та ст. 4 Кредитного договору №15121ЗК17.

Відповідно до умов Кредитного договору №151213К17 Позичальник взяв на себе зобовязання погашати Кредит - 1, сплачувати проценти за користування Кредитом - 1, комісію за управління кредитною лінією, а також виконувати інші зобовязання за Кредитним договором №151213К17 (п.п.3.1, 3.2, 3.4, 3.5 ст.3, ст.4 Кредитного договору №151213К17).

На виконання п.3.1, п.3.2 ст.3 Кредитного договору №151214К12 від 10.06.2014р. ОСОБА_5 відкрив Позичальникові невідновлювану кредитну лінію в розмірі 20 000 000,00 (двадцять мільйонів, 00) дол. США (надалі за текстом - Кредит - 2), з кінцевим терміном погашення Кредиту - 2 - 09.06.2017, зі сплатою процентів за користування Кредитом - 2 в порядку та в розмірі, встановлених пп.3.2.4 п.п.3.2, 3.5 ст.3 Кредитного договору №151214К12, а також зі сплатою комісії за управління кредитною лінією в розмірі та порядку, встановленому пп. 3.2.5 п. 3.2 ст. З та ст. 4 Кредитного договору №151214К12.

Відповідно до умов Кредитного договору №151214К12 Позичальник взяв на себе зобовязання погашати Кредит - 2, сплачувати проценти за користування Кредитом - 2, комісію за управління кредитною лінією, а також виконувати інші зобовязання за Кредитним договором №151214К12 (п.п. 3.1, 3.2, 3.4, 3.5 ст. 3, ст. 4 Кредитного договору № 151214К12).

До Кредитного договору №151214К12 від 10.06.2014р. вносились зміни наступними додатковими договорами: №151214К12-1 від 22.08.2014р.; №151214К12-2 від 30.06.2015р.

На виконання п.2.1 ст.2 Кредитного договору №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014р. ОСОБА_5 відкрив Позичальникові невідновлювану кредитну лінію в розмірі 5 266 437,00 (пять мільйонів двісті шістдесят шість тисяч чотириста тридцять сім, 00) дол. США (надалі за текстом - Кредит - 3), з кінцевим терміном погашення Кредиту - 3 - 18.09.2019, зі сплатою процентів за користування Кредитом - 3 в порядку та в розмірі, встановлених п. 3.1 ст.3 Кредитного договору №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ, а також зі сплатою комісії за управління кредитною лінією в розмірі та порядку, встановленому п. 3.2 ст. 3 Кредитного договору № 151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ.

Відповідно до умов Кредитного договору №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ Позичальник взяв на себе зобовязання погашати Кредит-3, сплачувати проценти за користування Кредитом - 3, комісію за управління кредитною лінією, а також виконувати інші зобовязання за Кредитним договором №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ (п. 2.6 ст. 2, п.п.3.1, 3.2, ст.3та ст. 6 Кредитного договору №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ).

До Кредитного договору №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014р. вносились зміни наступними додатковими договорами: №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ-1 від 02.12.2014р.; №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ -2 від 30.06.2015р.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон повязує припинення договору поруки із сукупністю двох умов, а саме внесення без згоди поручителя змін до основного зобовязання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

Верховний Суд України у постанові від 21.12.2012р. у справі №6-134цс12 висловив правову позицію про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч.1 ст.559 ЦК України, на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Внесення без згоди поручителя змін до кредитного договору про зміну зобов'язання, забезпеченого порукою, зокрема збільшення процентної ставки, що призвело до збільшення обсягу відповідальності як боржника, так і поручителя, є підставою для визнання поруки такою, що припинена.

Таким чином, зміна умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності збільшується без згоди поручителя, є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Як випливає з змісту ч.1 ст.559 ЦК України, до припинення поруки призводять не будь-які зміни основного зобовязання, а лише ті, які призвели чи можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд України у своїй правовій позиції, викладеній в постанові від 05.02.2014р. у справі №6-160цс13, де зазначив про те, що закон (ч.1 ст.559 ЦК України) повязує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

З матеріалів справи вбачається, що додатковим договором №151213К17-20 від 22.08.2014р. до кредитного договору №151213К17 від 21.08.2013р., у тому числі додатково встановлений розмір та порядок нарахування комісії банку за управління. Додатковими договорами №151213К17-21 від 26.08.2014р., №151213К17-22 від 10.09.2014р., №151213К17-23 від 16.10.2014р. до кредитного договору від 21.08.2013р., збільшено суму кредиту. Додатковими договорами №151213К17-24 від 02.12.2014р., №151213К17-25 від 30.06.2015р., до кредитного договору від 21.08.2013р., встановлені комісія за зміну умов договору та змінено строки виплати нарахованих за кредитним договором процентів.

ОСОБА_7 договором №151214К12-1 від 22.08.2014р. до кредитного договору№151214К12 від 10.06.2014р., зокрема, додатково встановлений розмір та порядок нарахування комісії банку за управління. ОСОБА_7 договором №151214К12-2 від 30.06.2015р. до кредитного договору№151214К12 від 10.06.2014р., змінені строки виплати та розмір нарахованих за кредитним договором процентів.

Кредитний договір №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014р. був укладений після підписання договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014р. Крім того, додатковим договором №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ-1 від 02.12.2014р. до кредитного договору №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014р., був встановлений новий графік ліміту заборгованості за кредитним договором, який суттєво збільшив обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання якого здійснює поручитель.

Отже в результаті укладання додаткових договорів до кредитних договорів від 21.08.2013р., 10.06.2014р. в частині збільшення обсягів фінансових зобовязань та укладання нового кредитного договору від 19.09.2014р. без погодження ТОВ «Одеський олійноекстракційний договір» як поручителя ОСОБА_5 в односторонньому порядку збільшено відповідальність поручителя ще до укладання договору від 30.06.2015р. №151214Р24-1 про внесення змін до договору поруки №151214Р24 від 30.07.2014р.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що внесення вищезазначеними додатковими угодами змін до кредитних договорів №15121ЗК17 від 21.08.2013р., №15214К12 від 10.06.2014р. від та укладання нового кредитного договору №151214К16/ЕЕР від 19.09.2014р., призвело до збільшення відповідальності поручителя за договором поруки №151214Р24 від 30.07.2014р.

Верховний Суд України у постанові від 21.10.2015р. по справі №6-1161цс15 вказав, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які зумовили збільшення обсягу відповідальності останнього. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання про дострокове повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо. Унесення додатковою угодою змін до кредитного договору в частині збільшення розміру процентної ставки без згоди поручителя на такі зміни призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього і зумовлює припинення поруки.

В постанові Верховного Суду України №6-70цс14 від 10.09.2014р. вказано про те, що збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитом; встановлення нових умов щодо порядку зміни відсоткової ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами; встановлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Отже будь-яке збільшення обсягу відповідальності поручителя незалежно від того, яких саме зобовязань, за виконання яких відповідає поручитель, може бути підставою для припинення поруки за ч.1 ст.559 ЦК України.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» у відзиві на зустрічну позовну заяву ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» на те, що при укладанні договору поруки, поручителем були погоджені наступні (майбутні) зміни до кредитних договорів щодо збільшення обсягів зобовязань (пункт 2.1.7 Договору поруки).

Будь-які зміни кредитного договору, які стосуються збільшення відповідальності поручителя, повинні бути узгоджені з ним шляхом підписання додаткових угод до раніше укладеного договору поруки.

Колегія суддів в такому висновку спирається на правову позицію Верховного суду України, викладену у постановах від 05.02.2014р. у справі №6-152цс13 та від 05.06.2013р. у справі №6-43цс13, за змістом якої:

1. тільки згода поручителя із змінами кредитного договору, висловлена шляхом підписання додаткової угоди до договору поруки, не потребує додаткової згоди поручителя на збільшення відповідальності та не суперечить ч.1 ст.559 ЦК України, при цьому поручитель має бути обізнаним та усвідомлювати, які зобовязання він буде виконувати як солідарний боржник внаслідок зміни умов кредитного договору, за якими складовими розширюється зміст основного зобовязання.

В даній справі, між тим, оформлена договором від 30.06.2015р. про внесення змін до договору поруки від 30.07.2014р., згода поручителя на зміни умов договору поруки, шляхом погодження вже укладених до цього кредитних договорів та поширення на них поруки Заводу, не може братись до уваги, позаяк договір про внесення змін від 30.06.2015р. визнаний недійсним, отже будь-яких юридичних наслідків не породжує (ч.1 ст.216 ЦК України).

- згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною та наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Договір поруки від 30.07.2014р. не містить заздалегідь висловленої згоди поручителя відповідати за ОСОБА_3 «Креатив» у випадку зміни основного зобовязання у формі. яка б дозволяла вважати очевидною таку згоду та такою, що відповідає дійсній волі поручителя, а зміст пункту 2.1.7 договору не свідчить про очевидність волі Поручителя на збільшення обсягу його відповідальності у майбутньому.

У постановах Верховного суду України від 21.05.2012р. №6-18цс11, від 18.06.2012р. у справі №6-73цс12 вказується, що припинення поруки за наявності обставин, визначених ч.1 ст.559 ЦК України, презюмується. Звернення до суду з позовом про визнання поруки припиненою не вимагається, проте такі вимоги повинні розглядатись судом за наявності відповідного спору.

На підставі вищевикладеного, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що первісні позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» заборгованості за кредитними договорами №15121ЗК17 від 21.08.2013р., №15214К12 від 10.06.2014р., кредитного договору №151214К16/ЕЕР від 19.09.2014р. у розмірі 7839205,56дол.США та 57705458,87грн. задоволенню не підлягають у звязку із припиненням поруки ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» згідно ч.1 ст.559 ЦК України.

Викладеним спростовуються доводи апеляційної скарги по суті вимог за первісним та зустрічним позовами, які визнані апеляційним господарським судом обґрунтованими стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права (ст.ст.21,24 ГПК України) при вирішенні спору за зустрічним позовом із скасуванням оскаржуваного рішення у відповідній частині, а також в частині помилкового встановлення судом першої інстанції порушення вимог ч.3 ст.238 ЦК України при укладенні спірного Договору про внесення змін до договору поруки.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції скасувавши рішення господарського суду Одеської області від 16.02.2016р. у справі №916/36/16 в частині задоволення зустрічного позову ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод», приймає нове рішення в цій частині про задоволення зустрічного позову ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» про визнання недійсним спірного Договору від 30.06.2015р. В іншій частині оскаржене рішення відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, що є підставою для залишення рішення без змін (за результатом вирішення спору за позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»).

Витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції (1378грн.) за подання зустрічного позову покладаються на ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» з їх відшкодуванням ТОВ «Одеський олійноекстракційний завод» на підставі ст.ст.49,105 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99, 101-105 ГПК України, колегія суддів -ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 16.02.2016р. скасувати в частині задоволення зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійноекстракційний завод».

Прийняти нове рішення за зустрічним позовом.

Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійноекстракційний завод» задовольнити.

Визнати недійсним договір від 30.06.2015р. про внесення змін №151214Р24-1 до Договору поруки №151214Р24 від 30.07.14р.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський олійноекстракційний завод» 1378грн.витрат на оплату судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині рішення господарського суду Одеської області від 16.02.2016р. залишити без змін.

Доручити господарському суду Одеської області видати наказ із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова в порядку ст.105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 29.04.2016р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Величко Т.А.