ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2016 р. Справа № 925/279/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Волна С.В., за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Пластікс-Україна" до товариства з обмеженою відповідальністю "Афіша" про стягнення 77 024,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача на користь позивача 77 024,91 грн. заборгованості за поставлений товар на підставі договору поставки № ЧК -0215 з відстрочкою платежу від 04.06.2015 року, з яких 50 992,34 грн. залишку боргу за товар, 8373,00 грн. пені, 10807,92 грн. курсової різниці за товар та 36% річних в сумі 6850,65 грн.

Заявою про уточнення позовних вимог, яку подано 11.05.2016 року, позивач свої вимоги зменшив та просить стягнути з відповідача лише 40 011,72 грн. залишку основного боргу, 8373,00 грн. пені, 10807,92 грн. курсової різниці за товар та 36% річних в сумі 6850,65 грн.

Дану заяву подано в порядку ст. 22 ГПК України, а тому суд її прийняв до розгляду.

Зменшені вимоги представник позивача підтримав повністю та просить їх задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, свого представника в судове засідання жодного разу не направив, причин його неявки не повідомив, заперечень проти позову суду не подав.

Суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності представника відповідача за наявними документами у справі в порядку ст. 75 ГПК України.

Заслухавши доводи та пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що уточнений позов підлягає лише до часткового задоволення, виходячи з такого.

У відповідності до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи вбачається наступне:

04 червня 2015 року між сторонами по справі було укладено договір поставки № ЧК-0215 з відстрочкою платежу, у відповідності до умов якого позивач, як Постачальник, зобов'язався передати відповідачу, як Покупцю, продукцію (матеріали для реклами, поліграфії, будівництва, упаковки та аксесуари для них), а відповідач - прийняти та оплатити її ( а.с. 12).

Укладений сторонами договір відповідає положенням чинного законодавства, зокрема ст. 712 ЦК України, у відповідності до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2015 року (п. 13.1), але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Доказів дострокового припинення дії договору сторонами не надано.

За умовами п. 1.1. договору позивач повинен поставляти продукцію відповідачу в кількості та в асортименті, відповідно до видаткових накладних, що є невід'ємною частиною договору.

За доводами позивача, на виконання договору він відпустив відповідачу продукції на загальну суму 52 902,77 грн., що підтверджуються наявними у справі накладними за період з 15.09.2015 року по 30.11.2015 року (а.с. 15-36):

№ 51581 від 15.09.2015 року на суму 4695,90 грн.;

№ 59025 від 15.10.2015 року на суму 242,03 грн.;

№ 58957 від 15.10.2015 року на суму 2684,45 грн.;

№ 58954 від 15.10.2015 року на суму 1911,17 грн.;

№ 59606 від 15.10.2015 року на суму 3357,50 грн.;

№ 59849 від 15.10.2015 року на суму 255,48 грн.;

№ 59607 від 16.10.2015 року на суму 5 607,36 грн.;

№ 60361 від 16.10.2015 року на суму 1558,82 грн.;

№ 60360 від 16.10.2015 року на суму 1963,87 грн.;

№ 60345 від 16.10.2015 року на суму 3855,06 грн.;

№ 61111 від 20.10.2015 року на суму 130,74 грн.;

№ 61059 від 20.10.2015 року на суму 250,34 грн.;

№ 61934 від 22.10.2015 року на суму 2000,02 грн.;

№ 61928 від 22.10.2015 року на суму 559,13 грн.;

№ 61927 від 22.10.2015 року на суму 1601,34 грн.;

№ 61897 від 22.10.2015 року на суму 1128,01 грн.;

№ 61845 від 22.10.2015 року на суму 3400,00 грн.;

№ 63459 від 28.10.2015 року на суму 4008,30 грн.;

№ 63113 від 29.10.2015 року на суму 278,47 грн.;

№ 62255 від 29.10.2015 року на суму 1437,43 грн.;

№ 64345 від 30.11.2015 року на суму 11698,88 грн.;

№ 64088 від 30.11.2015 року на суму 278,47 грн.;

Всі накладні містять посилання на укладений між сторонами договір від 04 червня 2015 року № ЧК-0215 та скріплені підписами уповноважених осіб на відпуск-приймання товару і печатками підприємств.

За умовами розділу 2 і 3 договору, приймання товару за якістю і кількість повинно проводитися безпосередньо під час його приймання. Претензії до товару повинні бути оформлені актом.

Доказів про пред'явлення відповідачем претензій до позивача щодо кількості та якості товару чи про снування спору між сторонами з цього приводу - у справі немає.

У відповідності до п. 5.2. договору, право власності на товар та всі ризики випадкового знищення та пошкодження товару переходять від позивача до відповідача з моменту передачі товару, згідно видаткової накладної.

Заперечень проти неотримання товару відповідач суду не надав.

Розділом 7 договору передбачено, що строк оплати кожної партії товару складає 7 календарних днів з моменту поставки товару та підписання податкової накладної.

За доводами позивача, товар було лише частково оплачено відповідачем на загальну суму 13 421,62 грн. (2500,00 грн. трьома платіжними дорученнями в період з 08.02.2016 по 11.02.2016 року (а.с. 37-39) та 10 921,62 грн. платіжним дорученням від 17.03.2016 року. )

Пунктом 7.8. договору передбачено, що у разі виникнення заборгованості за товар, погашення боргу здійснюється за календарною черговістю поставок товару. При цьому в першу чергу погашається борг за поставлений товар, далі - курсові різниці, санкції, а потім всі поточні платежі в аналогічній послідовності.

Таким чином борг за продукцію у відповідача перед позивачем складає 39 481,15 грн. (52902,77-2500-10921,62).

У заяві про уточнення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 40 011,72 грн. залишку основного боргу, однак ця сума не підтверджується наявними у справі доказами.

Доказів про проведення повного розрахунку за товар відповідач суду не надав, строк виконання зобов'язання по оплаті товару вже є таким, що настав за всіма накладними, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить лише 39 481,15 грн. залишку боргу за продукцію.

Зобовязання у відповідності з ст. 526 Цивільного Кодексу України та ст. 193 Господарського Кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 8 373,00 грн. (а.с. 9-10) за всіма неоплаченими накладними за період з 23.09.2015 року по 17.03.2015 року.

Дана вимога підлягає до задоволення, виходячи з такого:

У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до положень ст. 1,3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до п. 8.2. договору, у випадку несвоєчасної оплати за отриману продукцію, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення та сплачує суму боргу з урахуванням індексу інфляції.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 23.09.2015 року по 17.03.2016 року.

Розрахунок пені (а.с. 9-10) зроблено вірно та у відповідності до умов договору і обставин справи.

Доказів сплати пені у справі немає, строк виконання даного зобов'язання є таким, що настав, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 8373,00 грн. пені.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 36% річних із простроченої суми боргу до сплати.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, у випадку прострочення грошового зобов'язання боржник на вимогу кредитора повинен сплатити інфляційні втрати на суму боргу та 3% річних із простроченої суми, якщо більший розмір процентів не встановлено договором.

Пунктом 8.4. договору передбачено, що відповідно до ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за цим договором відповідач сплачує на користь позивача 36% річних від суми боргу за весь час прострочення.

Позивач помилково у позові називає ці кошти процентами за користування, але просить стягнути їх на підставі ст. 625 ЦК України.

За розрахунками позивача, за період з 23.09.2015 року по 17.03.2016 року (а.с. 8) розмір процентів річних за ставкою 36% становить 6850,65 грн.

Розрахунок процентів річних позивачем зроблено вірно та у відповідності до умов договору між сторонами.

Доказів проведення розрахунку за процентами річних відповідач суду не надав, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 6850,65 грн. як 36% процентів річних.

Позивач також просить стягнути з відповідача і курсову різницю за товар на підставі п. 7.2. та 7.3. договору.

Вимоги в цій частині суд залишає без розгляду, виходячи з такого:

У відповідності до п. 7.2. та 7.3. договору оплата за продукцію здійснюється у національній валюті України, гривні, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача. Сума, що підлягає сплати в гривнях, визначається в залежності від зміни курсу Євро до гривні на Міжбанківському валютному ринку, на момент закриття торгів у день, попередній дню оплати.

Вартість поставленого товару підлягає коригуванню без додаткового погодження між сторонами, якщо на день оплати сталося збільшення курсу на Міжбанку Гривні до Євро від 2% та вище, що призвело до знецінення гривні. У такому випадку перерахування вартості товару проводиться за такою формулою:

С= (вартість товару за видатковою накладною х Коефіцієнт перерахунку) - вартість товару по видатковій накладній.

При цьому Коефіцієнт перерахунку визначається як результат поділу вартості товару на день оплати згідно прайс-листа позивача на вартість товару на день поставки згідно податкової накладної.

З розрахунків позивача вбачається (а.с. 10), що ним не використано у розрахунках відомості про вартість товару на день оплати згідно прайс-листа позивача, які повинні використовуватися для визначення коефіцієнту перерахунку по формулі, закріпленій умовами договору.

Цей прайс-лист до справи також і не додано.

Спосіб перерахунку вартості товару на випадок знецінення гривні до Євро за певною формулою, є істотною умовою договору між сторонами, з приводу якої ними було досягнуто спеціальної згоди. Тому наведена у п. 7.3. формула перерахунку ціни товару підлягає безумовному застосуванню.

В судовому засіданні представник позивача не зміг пояснити суду механізм здійсненого у позовних матеріалах розрахунку курсової різниці і заявив про неможливість подати уточнений розрахунок та прайс-лист, який повинен фігурувати у формулі розрахунку.

З цих підстав суд не може перевірити розрахунки позивача в частині вимог про стягнення курсової різниці за товар і переконатися у їх правильності, а тому вважає за необхідне залишити вимоги в цій частині без розгляду на підставі ч. 5 ст. 81 ГПК України, що не позбавляє позивача права повторного звернення до суду з аналогічною вимогою після уточнення своїх розрахунків.

Відповідач заперечень проти доводів та розрахунків позивача суду не подав, доказів сплати боргу за позовними вимогами у справі немає, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 39 481,15 грн. залишку боргу за продукцію, 8373,00 грн. пені та 6850,65 грн. як 36% процентів річних. В решті вимог в частині стягнення основного боргу слід відмовити через помилки позивача у розрахунках і недоведеність вимог, а в частині вимог про стягнення 10807,92 грн. курсової різниці за товар позов слід залишити без розгляду через ненадання позивачем всіх документів та відомостей, які повинні бути задіяні у розрахунках згідно п. 7.3. договору між сторонами.

На підставі статті 49 ГПК України, враховуючи вину відповідача у виникненні спору, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в повній сумі сплачений судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Керуючись статтями 49, п. 8 ст. 81, ст. ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства із обмеженою відповідальністю "Афіша" (ідентифікаційний код 36995292, м. Черкаси, вул. Дахнівська, 50) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пластікс-Україна" (ідентифікаційний код 24587464, м. Київ, вул. Межигірська, 82-А) --- 39 481,15 грн. залишку боргу за продукцію, 8373,00 грн. пені та 6850,65 грн. як 36% процентів річних на підставі договору поставки № ЧК-0215 з відстрочкою платежу від 04.06.2015 року та 1378,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

3. В частині решти вимог про стягнення основного боргу у позові відмовити.

4. В частині вимог про стягнення 10807,92 грн. курсової різниці за товар позов залишити без розгляду.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повний текст рішення складено 12 травня 2016 року

Суддя Н.М. Спаських