ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2016 р. Справа № 909/1190/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Дубник О.П.

Суддів: Матущак О.І.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Оштук Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради, №129/12-17/в від 02.02.2016р (вх. № 01-01/731/16 від 11.02.2016 року)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.12.2015 р.

у справі № 909/1190/15 (суддя Калашник В.О.)

за позовом: Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ

до відповідачів: Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, м.Івано-Франківськ

Івано-Франківської єпархії Української православної церкви, с.Крихівці, Івано-Франківської обл..

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонд комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківська, м.Івано-Франківськ

про: визнання договору оренди нежитлових приміщень недійсним

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 . представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача-1: не з`явився (належно повідомлений);

від відповідача-2: ОСОБА_3 адвокат (представляє інтереси на основі Договору про надання правової допомоги від 04.02.2016 року;

від третьої особи: ОСОБА_4 представник (довіреність № ФКВ -05/237 від 04.03.2016 року, в матеріалах справи).

Судом роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі -ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у зв'язку із чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

Причини відкладення розгляду справи викладено в ухвалах суду.

Відповідач-1 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим листом-повідомленням, врученим 18.02.16р (а.с.98), списком згрупованих рекомендованих відправлень поданих в поштове відділення №10 м.Львова Львівським апеляційним господарським судом від 10.03.2016р. та 23.03.2016р (а.с.136, 145).

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 15 грудня 2015 року у справі №909/1190/15 (суддя Калашник В.О.) в позові Івано-Франківської міської ради до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та Івано-Франківської єпархії Української православної церкви за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонду комунальної власності територіальної громади про визнання договору оренди нежитлових приміщень № ДО-2971 від 20 грудня 2006р. недійсним відмовлено.

Судове рішення мотивоване ст. 124 Конституції України, ст. 5, 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", в редакції станом на 20.12.06, ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", в редакції від 19.12.2006), ст. 180 Господарського кодексу України (далі ГК України), ст.16, 261,267, 638 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) і зроблено висновок, що підстав для визнання договору оренди недійсним немає, оскільки при його укладенні сторони виходили не з визначеного терміну, а з настання певної події.

Позивач із рішенням суду не згідний і подав апеляційну скаргу, в якій стверджує, що при укладенні договору не було додержано вимог щодо форми необхідної для чинності правочину, оскільки не було проведено нотаріального посвідчення спірного договору оренди, і такий договір відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України є нікчемним. Також апелянт звертає увагу суду на те, що максимальний термін, на який може укладатись договір оренди з дозволу виконавчого комітету міської ради, не повинен перевищувати 3 роки, таким чином, на його думку, виконавчий комітет уклав спірний договір оренди з перевищенням повноважень. Орендоване майно є колишнім приміщенням дитячого садка, і відповідно до ч.5 ст.16 Закону України «Про дошкільну освіту» вивільненні приміщення ліквідованих державних та комунальних дошкільних навчальних закладів використовуються виключно для роботи з дітьми.

Івано-Франківська єпархія Української православної церкви подала відзив на апеляційну скаргу, в якій стверджує про безпідставне посилання апелянта на недотримання форми правочину з огляду на вимоги ст.215 ЦК України. Також вважає бездоказовими твердження апелянта про укладення спірного договору з порушенням компетенції зі сторони Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та призначення приміщення, як дошкільного закладу.

ОСОБА_4 особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача також подала відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з доводами апеляційної скарги і підтримує її в повному обсязі.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивами на неї, оцінивши зібрані по справі докази, та дослідивши фактичні обставини у справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, при цьому, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду встановила наступні обставини та керувалася такими мотивами.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, 20 грудня 2006 року укладено договір оренди нежитлових приміщень №ДО-2971 (далі Договір) між Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради (орендодавцем) та Івано-Франківською єпархією Української православної церкви. Договір оренди укладений на підставі рішення міськвиконкому від 20.12.2006 за №534 (п.2.3 Договору) для використання під молитовний будинок і канцелярію єпархіального управління. Передання вказаних приміщень відбулось за актами приймання передачі від 20.12.2006 (а.с.12-17).

Повноваження Виконкому Івано-Франківської міської ради як орендодавця, що визначено у самому договорі, визначено ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування» та п.5.2 «Положення про оренду обєктів комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська» від 07 червня 2005 року.

Відповідно до п.16. ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.97р. 280/97-ВР (зі змінами, в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) сільський, селищний, міський голова укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради.

Відповідно до п.3.1 Положення про оренду обєктів комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради від 7 червня 2005 року (далі Положення) орендодавцем обєктів оренди є виконком міської ради (а.с.26). Пунктом 5.1 цього ж Положення визначено у випадку, коли предметом договору оренди є будівля або інша капітальна споруда (їх окрема частина) і такий договір укладається строком на один рік і більше, то даний договір оренди підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Крім того, договір оренди реєструється також у Фонді комунальної власності. Договори оренди будівель або інших капітальних споруд (їх окремих частин), які укладаються на строк до одного року, нотаріальному посвідченню та державній реєстрації не підлягають. Такі договори оренди реєструються тільки у Фонді комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківськ. Сторони не заперечують його реєстрацію у фонді комунальної власності міської ради.

Відповідно до п.5.4.2 (а.с.28) Положення мінімальний термін, на який може укладатися договір оренди конкретного обєкта оренди, визначається за погодженням сторін. Максимальний термін, на який може укладатися договір оренди з дозволу виконавчого комітету міської ради, не повинен перевищувати 3 років. Дозвіл на збільшення терміну оренди, що перевищує 3 роки, може надати тільки сесія міської ради.

Договір оренди від імені орендодавця підписується міським головою або його заступником (п.5.2 Положення). У даному випадку спірний договір підписано заступником міського голови.

Згідно п.1.1.Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення, розташовані на першому поверсі в будівлях за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 6 площею 19,1 кв.м. та вул. Чорновола, 6 б площею 283,0 кв.м., які перебувають на балансі житлово-експлуатаційної організації №4.

Приміщення передаються в оренду під молитовний будинок та канцелярію єпархіального управління (п.1.3.Договору).

Пунктом 6.1 Договору оренди передбачено, що цей договір вступає в дію з моменту його реєстрації та діє до початку будівництва нового будинку, який буде будуватись за адресою: вул. Чорновола, 6 та Чорновола, 6б.

22 лютого 2007 року та 28 травня 2008 року укладені угоди №УО-2971-1 (а.с.18) та №УО-2971-2 (а.с.20) про внесення змін до «Договору оренди нежитлових приміщень «ДО-2971» від 20 грудня 2006 року які стосуються розмірів орендної плати.

Судами встановлено, що мають місце орендні відносини комунального майна, і повинні застосовуватись положення спеціального Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в редакції Закону №98/95-ВР від 14.03.95р зі змінами (далі Закон №98/95-ВР) (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), та ЦК України, якими встановлені загальні положення про оренду майно.

Відповідно до ч. 1 ст.2 Закону №98/95-ВР орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Абзацом 3 ст.5 цього ж Закону (в редакції чинній на момент укладення спірного договору) визначено органи, яким надано право бути орендодавцями комунального майна: органи, уповноважені Верховною ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Відповідно до п.2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.13р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» зі змінами (далі постанова пленуму №12) господарські суди, вирішуючи питання щодо права орендодавця самостійно, без відповідного рішення ради, передавати в оренду майно, належне до комунальної власності, мають виходити з кола його повноважень, передбачених положеннями про таких орендодавців, затвердженими у встановленому порядку радою. При цьому слід також враховувати, що орендодавець здійснює свої повноваження тільки за наявності рішення ради і не наділений повноваженнями самостійно приймати рішення про передачу об'єктів комунальної власності в оренду, якщо інше не передбачено положенням про нього.

В пункті 4.4. Положення зазначено, що рішення про надання обєкта оренди в оренду конкретному претенденту на оренду приймається виконавчим комітетом міської ради у порядку визначеному регламентом. Копія затвердженого рішення виконавчого комітету міської ради подається в контрольну комісію. Рішення виконавчого комітету міської ради про надання обєктів в оренду є підставою для укладення договору оренди.

Частина 1 ст. 638 ЦК України зазначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 10 Закону№98/95-ВР, істотними умовами договору оренди комунального майна є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Частиною 3 ст.10 цього ж Закону визначено, що за згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови.

Пунктом 2.8 постанови пленуму №12 рекомендовано судам у вирішенні спорів щодо визнання дійсним або недійсним договору оренди необхідно враховувати вимоги статей 220, 640, 759, 760, 794 ЦК України, статей 7 - 10, 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною другою статті 220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися стосовно усіх істотних умов договору і це підтверджується письмовими доказами та відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідні приписи частини другої статті 220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягали і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України (у редакції, чинній до 01.01.2013) пов'язувався з державною реєстрацією; відповідні правочини не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін ( п.2.10. постанови пленуму №12).

Договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору (ч.1 ст.12 Закону №98/95-ВР)

Частина 1 ст. 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.2 ст 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до Постанови пленуму Вищого господарського суду зі змінами від 29.05.13р №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо). Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним (абзаци 4,5,6 п.2.6).

Згідно ч.1. ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації (ч.3 ст.640 ЦК України, в редакції до 01.01.13р.).

Відповідно до вимог ст.ст 793, 794 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення договору договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладений на строк не менше одного року, підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.252 ЦК України).

Згідно ч.1. ст.12 Закону 98/96-ВР договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Зважаючи на вищевикладене, спірний договір є укладеним на невизначений термін. Жодна із сторін при укладенні договору не знала, і не могла знати наперед через скільки часу розпочнеться будівництво нового будинку за адресами вул. Чорновола, 6 та Чорновола, 6б і, відповідно, чи строк дії договору перевищить рік чи ні, а, відтак, твердження апелянта про недодержання в момент укладення спірного договору його форми є безпідставними.

З тих же підстав немає підстав вважати, що Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вийшов за межі свої компетенції, визначеної Положенням, оскільки є належним орендодавцем. Оскільки місцевим господарським судом встановлено, що право або оспорюваний інтерес позивача, за захистом якого він звернувся, не порушено, то правомірно не взято до уваги заяву відповідача про застосування позовної давності.

Матеріали справи не містять доказів належності обєкта оренди як дошкільного закладу на момент здачі в оренду.

З врахуванням встановлених обставин справи та вищевказаних норм права, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, відтак оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Відповідно до вимог ст.49 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 103, 105 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15 грудня 2015 року у справі №909/1190/15 без змін.

2. Судові витрати покласти на Івано-Франківську міську раду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 10.05.16р.

Головуючий суддя: Дубник О.П.

Судді: Матущак О.І.

ОСОБА_1С