ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2016 р.Справа № 922/133/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом ФОП ОСОБА_1, м. Харків
до ОСОБА_2 Михайловича, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3, № НАР 580064 від 20.10.15 р.;

відповідача - ОСОБА_4, адвокат, дог. від 04.11.15 р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому (з урахування заяв про зменшення позовних вимог від 28.03.16 р. та від 25.04.16 р., які були прийняті судом) просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 витрати на утримання майна, яке знаходиться у спільній частковій власності, а саме: адміністративно - господарського корпусу з вбудованою сторожкою у складі спортивно - оздоровчого комплексу "Струмок" на земельній ділянці площею 0,4999 га, розташованих за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт. Кирилівка , вул. Коса Пересип (Коса "Пересип), буд. 41, а також стягнути витрати, які позивач був змушений здійснити для забезпечення здійснення ним та відповідачем підприємницької діяльності з використанням вищезазначеного майна, пропорційно частки відповідача, та відповідно до умов договору про спільну діяльність від 27.04.15 р., понесені позивачем у 2015 році в розмірі сумі 23629,98 грн., тобто 30% від загальних витрат позивача на утримання спільного майна та забезпечення сторонами здійснення підприємницької діяльності, та судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.03.16 р., за клопотанням відповідача, строк розгляду справи продовжено по 24.04.16 р.

25.04.16 р. відповідач надав відзив, в якому проти задоволення позову в частині стягнення 9316,62 грн. заперечував посилаючись на неналежність наданих позивачем доказів понесення витрат.

Представник позивача в судовому засіданні 25.04.16 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.04.16 р. підтримав свій відзив, проти задоволення позовних вимог в частині стягнення 9316,62 грн. заперечував.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

27 квітня 2015 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (відповідач) був укладений договір про спільну діяльність (далі - "договір про спільну діяльність", а.с. 48), відповідно до умов якого, сторони зобов'язались шляхом об'єднання майна і зусиль спільно діяти в сфері надання послуг у складі спортивно-оздоровчого комплексу "Струмок", що розташований за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт. Кирилівка, вул. Коса Пересип (Коса "Пересип"), будинок № 41 (сорок один), далі - нерухоме майно, для досягнення спільних комерційних господарських цілей.

Строк дії договору - до 20.09.15 р. (п. 10.1 договору про спільну діяльність).

Відповідно до пункту 4 договору про спільну діяльність, частка позивача

складає 70%, частка відповідача - 30%.

Пункт 6.1 договору про спільну діяльність визначає, що затрати по постачанню електричної енергії, по наданню послуг з водопостачання, за комунальними платежами, по наданню транспортних послуг, на оперативно-технічне обслуговування, про надання послуг з розміщення твердих побутових відходів, на обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів на період масового відпочинку людей та надання послуг, несуть сторони з доходу пропорційно частки, визначеним у п.4 даного договору.

Відповідно до пункту 6.5 договору про спільну діяльність, затрати пов'язані з поточним ремонтом та з підготовкою до сезону, які можуть виникнути протягом здійснення господарської діяльності, несуть сторони з доходу пропорційно частки, визначеним у п.4 даного договору.

Пункт 6.7 договору про спільну діяльність визначає необхідність погашення збитків у разі здійснення стороною договору за власною ініціативою обов'язкового ремонту, не проведення якого може завдати збиткам обом сторонам даного договору, які погашаються пропорційно часткам сторін.

В п. 7.1 договору про спільну діяльність зазначено, що у відповідності до п.6.5 даного договору заборгованість, яка виникла по господарській діяльності погашається позивачем в 100 % розмірі. Позивач в подальшому пред'являє відповідачу відомості та затрати по даних операціях (п. 7.2). Відповідач зобов'язується протягом 10 днів оплатити вартість наданих послуг по господарській діяльності у відповідності до п. 4 (п. 7.3).

05.01.16 р. (а.с. 40) позивач направив на адресу відповідача претензію про відшкодування витрат (а.с. 28), в тому числі за 2015 рік, в якій просив останнього протягом 10 днів з моменту отримання претензії відшкодувати витрати на утримання нерухомого майна в розмірі 30% від загальних витрат позивача на утримання спільного майна.

Позивач зазначає, що відповідач, всупереч умовам укладеного між сторонами договору про спільну діяльність, витрати на утримання нерухомого майна за 2015 рік в розмірі 30% від загальних витрат позивача на утримання спільного майна в сумі 23629,98 грн. не відшкодував, що і стало причиною для звернення з даним позовом до господарського суду Харківської області.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Стаття 173 Господарського кодексу України визначає, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання. Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників (ст. 1130 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1131 ЦК України, умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Як вже було зазначено, пункт 6.1 договору про спільну діяльність визначає, що затрати по постачанню електричної енергії, по наданню послуг з водопостачання, за комунальними платежами, по наданню транспортних послуг, на оперативно-технічне обслуговування, про надання послуг з розміщення твердих побутових відходів, на обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів на період масового відпочинку людей та надання послуг, несуть сторони з доходу пропорційно частки, визначеним у п. 4 даного договору.

Позивач свої вимоги обґрунтовує посиланням на договір про спільну діяльність та доказами витрат на підставі договорів, укладеними с третіми особами для його виконання, а саме:

- договір про постачання електричної енергії № 190 від 28.09.2011 р.;

- договір № 76-15БЖТ на транспортне обслуговування від 25.05.2015 р., укладеним з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6;

- договір № 813-15в про надання послуг з водопостачання від 25.05.2015 р., укладений з комунальним підприємством "Жилкомсервіс";

- договір № 814-15. про надання послуг з розміщення рідких побутових відходів від 25.05.2015 р., укладений з комунальним підприємством "Жилкомсервіс";

- договір № 815-15т про надання послуг з розміщення твердих побутових відходів від 28.08.2015 р., укладений з комунальним підприємством «Жилкомсервіс»;

- договір № 77/188 (виконання робіт/надання послуг) від 27.05.2015 р., укладений з ДУ "ЗОЛЦ Держсанепідемслужби України" (щодо лабораторних досліджень води);

- договір № 230 на обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів на період масового відпочинку людей та надання послуг від 19.06.2015 р., укладений з Аварійно-рятувальним загіном спеціального призначення ГУ ДСНС України у Запорізькій області.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Щодо витрат в сумі 12647,67 грн., пов'язаних з договором про постачання електричної енергії №190 від 28.09.2011 р. (а.с. 243), суд зазначає, що позивач просить стягнути витрати за постачання електричної енергії, зокрема, за квитанціями №0.0.376958327.1 від 22.04.2015 р. на суму 300,00 грн. та № 0.0.376958327.2 від 22.04.2015 р. на суму 5,00 грн. Разом з тим, згідно з п. 10.1. договору про спільну діяльність, термін дії договору складає з моменту підписання (тобто з 27.04.2015 р.) і до 20.09.2015 р. Отже, зазначені витрати від 22.04.2015 р. були понесені поза терміном дії договору, а тому не можуть бути стягнуті.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог про стягнення витрат, понесених за договором № 190 від 28.09.2011 р. в частині стягнення 91,50 грн. (305*30%=91,50) необхідно відмовити. Отже, витрати понесені позивачем за договором № 190 від 28.09.2011 р. в сумі 12556,14 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Щодо відшкодування витрат в сумі 7407,42 грн., пов'язаних з договором № 76-15БЖТ на транспортне обслуговування від 25.05.2015 р. (а.с. 173), укладеним з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6, суд зазначає наступне.

З умов договору № 76-15БЖТ на транспортне обслуговування від 25.05.2015 р. не вбачається ніякого правового зв'язку з договором про спільну діяльність від 27.04.2015 р., а саме з предметом останнього (пункт 1 договору): спортивно-оздоровчий комплекс "Струмок", що розташований за адресою: Запоріжська область, Якимімський район, смт. Кирилівка, вул. Коса Пересип (Коса "Пересип"), будинок №41. Тобто, умови договору № 76-15БЖТ на транспортне обслуговування від 25.05.2015 р. не підтверджують пов'язаність наданих послуг з транспортного обслуговування з нерухомим майном, що перебуває у спільній діяльності сторін.

Також не вбачається такого зв'язку з наданих позивачем документів, пов'язаних з виконанням договору № 76-15БЖТ на транспортне обслуговування від 25.05.2015 р. Так, акти надання транспортних послуг (завірені копії яких залучені до матеріалів справи) видані на підставі іншого договору за № 76-15АЖТ. На підставі цих актів виготовлені рахунки (завірені копії яких залучені до матеріалів справи). На підставі цих рахунків виготовлені квитанції до прибуткових касових ордерів (завірені копії яких залучені до матеріалів справи). Зазначені квитанції не містять ані підпису, ані печатки ПП ОСОБА_6, який начебто отримав кошти за надані транспортні послуги.

Згідно з п. 3.3. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 637, про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, витрати в сумі 7407,42 грн., пов'язані з договором № 76-15БЖТ на транспортне обслуговування від 25.05.2015 р. не підтверджені належними та допустимими доказами.

Таким чином, у задоволенні вимоги про стягнення витрат, понесених за договором № 76-15БЖТ на транспортне обслуговування від 25.05.2015 р., частка (30%) яких відповідача становить 7407,42 грн. необхідно відмовити.

Щодо витрат в сумі 1771,63 грн., пов'язаних з договором № 230 на обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів на період масового відпочинку людей та надання послуг від 19.06.2015 р. (а.с. 161), суд зазначає, що вказані витрати підтверджуються належними та допустимими доказами, а саме актами на виконання умов вказаного договору (а.с. 162), які були підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками. Крім того, відповідач не заперечує проти розрахунку витрат в сумі 1771,63 грн., пов'язаних з договором № 230 на обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів на період масового відпочинку людей та надання послуг від 19.06.2015 р.

Враховуючи викладене, витрати понесені позивачем за договором № 230 на обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів на період масового відпочинку людей та надання послуг від 19.06.2015 р. в сумі 1771,63 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Щодо витрат в сумі 1696,95 грн., пов'язаних з договором № 813-15в про надання послуг з водопостачання від 25.05.2015 р. (а.с. 167), договором № 814-15ж про надання послуг з розміщення рідких побутових відходів від 25.05.2015 р. (а.с. 169) та договором № 815-15т про надання послуг з розміщення твердих побутових відходів від 28.08.2015 р. (а.с. 171), укладених з комунальним підприємством "Жилкомсервіс", суд зазначає наступне.

На думку позивача, зазначені витрати підтверджуються квитанціями, які містяться в матеріалах (а.с. 107-160).

Втім, як вже було зазначено, згідно з п. 3.3. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 637, про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

В той же час, вищезазначені квитанції не містять ані підпису уповноважених осіб, ані печатки комунального підприємства "Жилкомсервіс", яка є у господарського суб'єкта, що вбачається з примірників відповідних договорів.

Отже, витрати в сумі 1696,95 грн., пов'язані з договором № 813-15в про надання послуг з водопостачання від 25.05.2015 р., договором № 814-15ж про надання послуг з розміщення рідких побутових відходів від 25.05.2015 р. та договором № 815-15т про надання послуг з розміщення твердих побутових відходів від 28.08.2015 р., не підтверджені належними та допустимими доказами.

Таким чином, у задоволенні вимог про стягнення витрат, понесених за вищевказаними договорами, в сумі 1696,95 грн. необхідно відмовити.

Щодо витрат в сумі 106,31 грн., пов'язаних з договором № 77/188 (виконання робіт/надання послуг) від 27.05.2015 р. (а.с. 174), укладеним з ДУ "ЗОЛЦ Держсанепідемслужби України" (щодо лабораторних досліджень води), суд зазначає наступне.

Так, з умов договору № 77/188 (виконання робіт/надання послуг) від 27.05.2015 р. не вбачається ніякого правового зв'язку з договором про спільну діяльність від 27.04.2015 р., а саме з його предметом (пункт 1 Договору): спортивно-оздоровчий комплекс "Струмок", що розташований за адресою: Запоріжська область, Якимімський район, смт. Кирилівка, вул. Коса Пересип (Коса "Пересип"), будинок №41. Тобто, умови договору № 77/188 (виконання робіт/надання послуг) від 27.05.2015 р. не підтверджують пов'язаність наданих послуг з лабораторного дослідження питної води з нерухомим майном, що перебуває у спільній діяльності сторін. Також не вбачається такого зв'язку з наданих позивачем документів, пов'язаних з виконанням вищезазначеного договору.

Отже, витрати в сумі 106,31 грн., пов'язані з договором № 77/188 (виконання робіт/надання послуг) від 27.05.2015 р. не підтверджені належними та допустимими доказами.

Таким чином, у задоволенні вимоги про стягнення витрат, понесених за договором № 77/188 (виконання робіт/надання послуг) від 27.05.2015 р., в сумі 106,31 грн. необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в сумі 14327,77 грн., в тому числі витрати понесені позивачем за договором № 190 від 28.09.2011 р. в сумі 12556,14 грн. та витрати понесені позивачем за договором № 230 на обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів на період масового відпочинку людей та надання послуг від 19.06.2015 р. в сумі 1771,63 грн. В задоволені решти позовних вимог суд відмовляє.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України, відповідно до приписів якої, при частковому задоволенні позову - витрати по сплаті судового збору за подання позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, 61135, ІПН НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61004, м. Харків, вул. Жовтневої революції, буд. 7/13, ІПН НОМЕР_2) витрати на утримання спільного майна в сумі 14327,77 грн. та судовий збір в сумі 835,53 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 27.04.2016 р.

Суддя ОСОБА_7