ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 травня 2016 р. Справа № 903/211/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця", м. Львів

до відповідача: Підприємця ОСОБА_1, м. Рожище, Волинська обл.

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

Суддя Кравчук А.М.

Представники:

від позивача: Зозуль О.Д., довіреності від 07.12.2015 року

від відповідача: н/з

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України роз'яснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України роз'яснено процесуальні права та обов'язки сторін.

Суть спору: на адресу господарського суду надійшла позовна заява ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до підприємця ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

Позов обґрунтований не законним розміщенням відповідачем об'єкта нерухомого майна на земельній ділянці, яка згідно державного акту на постійне користування належить ПАТ "Львівська залізниця".

У судовому засіданні 13.04.2016 року відповідач позовні вимоги не заперечив, за його клопотанням оголошено перерву для врегулювання спору в добровільному порядку.

Спір в добровільному порядку не вирішено.

Представник відповідача у заяві від 10.05.2016 року розгляд справи просить відкласти у зв'язку з його зайнятістю в судовому засіданні Ківерцівського районного суду по справі № 158/880/16-ц.

Відповідач у відзиві від 11.05.2016 року позовні вимоги заперечує, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження права власності спірного об'єкту ОСОБА_1, як підприємцю. Предмет спору (кіоск) є власністю дружини відповідача ОСОБА_3, у зв'язку з чим зазначає, що даний спір непідвідомчий господарському суду. Зазначає, що відсутність державної реєстрації та кадастрового номеру на спірну земельну ділянку позбавляє позивача права як належного землекористувача вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Представник позивача позовні вимоги підтримала, клопотання про відкладення розгляду справи заперечила, повідомила про неможливість надання спірної земельної ділянки в користування відповідачу, долучила до матеріалів справи акт перевірки вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства у Волинській області № 000504 від 12.07.2013 року.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відхилене судом.

ГПК України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Надання повноважень на представництво інтересів сторін в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи.

Крім того, явка відповідача в судове засідання не визнавалась обов'язковою. Витребувані ухвалою суду від 31.03.2016 року пояснення відповідача долучені до матеріалів справи.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи те, що позовна заява надійшла до господарського суду 29.03.2016 року, а відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, норми ст. 38 ГПК України щодо обов'язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе, згідно ст. 75 ГПК України, розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації.

Згідно державного акту на постійне користування землею серії І-ВЛ № 001965 від 11.03.2002 року ДТГО "Львівська залізниця" в межах Рожищенського району, на підставі рішення Рожищенської міської ради № 21/4 від 07.03.2002 року надано земельну ділянку площею 51,04 га для обслуговування залізничного транспорту (10-13).

Згідно п. 3 перехідних та прикінцевих положень ЗУ "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, використовуються Товариством відповідно до їх цільового призначення. З дня припинення Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту до дня оформлення Товариством прав на користування земельними ділянками, які перебували у постійному користуванні Державної адміністрації залізничного транспорту України та зазначених підприємств, Товариство зобов'язане використовувати згідно з цільовим призначенням відповідні земельні ділянки в розмірах та межах, у яких вони перебували в постійному користуванні Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту або фактично використовувалися ними, і за які сплачувався земельний податок. У разі відчуження Товариством нерухомого майна земельна ділянка, на якій воно розташоване, передається відповідно до закону.

Розпорядженням Рожищенської міської ради Волинської області № 189-рв від 27.10.2003 надано дозвіл підприємцю ОСОБА_3 на складання проекту відведення земельної ділянки загальною площею 18,60 кв. м. для обслуговування торгового кіоску в м. Рожище по вул. Привокзальній за рахунок забудованих земель Рожищенської міської ради, не переданих у власність та не наданих у користування.

11.01.2013р. між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та відповідачем - Рожищенською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки від 31.01.13р. зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 23.09.2013р., згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 0.0033га.

Дію даного договору оренди рішенням Рожищенської міської ради Волинської області № 22/7 від 30.10.2012 продовжено, на підставі чого між підприємцем та органом місцевого самоврядування укладено новий договір оренди земельної ділянки від 31.01.2013, зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 23.09.2013, номер запису 2604673.

У справі № 903/254/14 за позовом Волинського прокурора з нагляду за додерженням законів у транспортній сфері в інтересах держави - Міністерства інфраструктури України, Державної адміністрації залізничного транспорту, Державного територіально - галузевого об'єднання "Львівська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська дирекція залізничних Перевезень" до Рожищенської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача підприємець ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження і рішення Рожищенської міської ради, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки проведено судову земельно-технічну експертизу, яку доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Згідно висновку експерта №6834/14-41 від 09.09.2014 року торговий кіоск, що є об'єктом власності ФОП ОСОБА_1, знаходиться у смузі відведення ДТГО "Львівська залізниця" в адміністративних межах Рожищенської міської ради Волинської області в натурі (на місцевості). Межі земельних ділянок ДТГО "Львівська залізниця" та ФОП ОСОБА_1 в адміністративних межах Рожищенської міської ради Волинської області перетинаються в натурі (на місцевості). Площа перетину становить 0,0039 га, в тому числі: 0,0023 га - частина земельної ділянки під торговим кіоском. 0,0016 га - частина земельної ділянки ФОП ОСОБА_1, яка замощена бруківкою до бордюру та частково огороджена парканом. Має місце порушення землекористування, зокрема порушення меж та накладення земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки. Земельна ділянка, яка знаходиться в оренді ФОП ОСОБА_1 накладається на земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні у ДТГО "Львівська залізниця". Площа перетину становить 0,0029 га. (а.с. 14-21).

Крім того, належність спірної ділянки позивачу підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства у Волинській області № 000504 від 12.07.2013 року (а.с. 81-82).

Рішенням господарського суду Волинської області № 903/254/14 від 01.10.2014 року визнано незаконним та скасовано розпорядження Рожищенської міської ради № 189-рв від 27.10.2003; визнано незаконним та скасовано в частині продовження дії договору оренди земельної ділянки підприємцю ОСОБА_1 рішення Рожищенської міської ради №22/7 від 30.10.2012; визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 32,54 кв. м., яка знаходиться по АДРЕСА_1, укладений між Рожищенською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 від 31.01.2013 (а.с. 22-25).

Згідно ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, відповідач незаконно та всупереч ухваленому судовому рішенню, що набрало законної сили, займає для обслуговування торгового кіоску земельну ділянку, яка належить позивачу та порушує його права, як єдиного належного землекористувача спірної земельної ділянки.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Згідно ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що будь-які договірні відносини між позивачем та відповідачем щодо користування спірною земельною ділянкою відсутні, розпорядження Рожищенської міської ради № 189-рв від 27.10.2003року скасоване, договір оренди земельної ділянки площею 32,54 кв.м., укладений між Рожищенською міською радою та підприємцем ОСОБА_1 визнаний недійсним.

За таких обставин, відповідач використовує земельну ділянку без відповідних правових підстав, визначених положеннями статей 116, 125, 126 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України № 920/1887/14 від 13.10.2015 року, № 911/5484/14 від 29.07.2015 року.

Статтею 212 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ст. 43 ГПК України встановлює, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, те, що спірна земельна ділянка належить на праві постійного користування позивачу, його право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві від 11.05.2016 року, не взяті судом до уваги, оскільки, кіоск є малою архітектурною формою. Докази належності кіоску іншій особі відповідач не довів. Право позивача постійного користування земельною ділянкою підтверджене рішенням господарського суду Волинської області № 903/254/14 від 01.10.2014 року. Згідно зазначеного рішення та висновку експерта №6834/14-41 від 09.09.2014 року торговий кіоск є власністю ОСОБА_1, що відповідач не заперечував у судових засіданнях.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378 грн. 00 коп. відповідно до ст. 49 ГПК України слід віднести на нього.

Господарський суд, керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України , -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов'язати підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідент. код НОМЕР_1) усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтування тимчасової споруди кіоску за адресою Волинська обл., м. Рожище, вул. Привокзальна, 13.

3. Стягнути з підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідент. код НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" (м. Львів, вул. Гоголя, 1, )

- 1 378 грн. 00 коп. (тисячу триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) судового збору

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення

складений 12.05.2016 року

Суддя А. М. Кравчук