ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.04.2016 Справа № 920/274/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Астор», м. Світловодськ, Кіровоградська область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром», м. Суми

про зобов'язання вчинити дії

суддя Лиховид Б.І.

представники сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: Шевцов П.В., довіреність № 15-556 від 08.02.2016

у судовому засіданні брала участь секретар судового засідання Мітіна Н.М.

Суть спору: позивач у позовній заяві просить суд зобов'язати відповідача здійснити поставку товару, а саме кислоти сірчаної реактивної «ЧДА» у кількості 10 тонн позивачу, а також стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 грн. 00 коп.

У відзиві № 15-1464 від 31.03.2016 на позовну заяву відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні, зазначаючи, що позивач перерахував кошти не на той рахунок, який вказувався відповідачем, а тому порушив істотні умови договору. Кошти були перераховані на рахунок, на який накладено арешт, тому відповідач не може користуватися ними у своїй господарській діяльності та не має можливості закупити сировину і виготовити необхідну продукцію.

У дане судове засідання представник позивача не прибув, про причини неявки суд не повідомив, додаткових документів не подавав.

У дане судове засідання представник відповідача подав письмові пояснення № 15-1901 від 25.04.2016, де зазначає, що позивачем були порушені істотні умови укладеного між сторонами у спрощений спосіб договору поставки товару щодо перерахування коштів на невірний рахунок відповідача, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника відповідача, дослідивши та оцінивши надані докази по справі в їх сукупності, суд встановив:

08.05.2015 Публічне акціонерне товариство «Сумихімпром» (відповідач) виставило Товариству з обмеженою відповідальністю «Астор» (позивач) для оплати рахунок - фактуру № 302 на загальну суму 30 510 грн. 00 коп. разом з ПДВ на визначений товар, а саме: сірчана кислота реактивна «ЧДА». Даний рахунок виписаний ОСОБА_2

Платіжним дорученням № 154 від 12.05.2015 на підставі вказаного рахунку -фактури, позивач оплатив товар в загальній сумі 30 510 грн. 00 коп.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач зобов'язання в частині своєчасної поставки товару не виконав, у зв'язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю «Астор» направило на адресу відповідача претензію від 02.02.2016 про поставку оплаченого товару, яка була залишена відповідачем без відповіді.

У зв'язку з тим, що відповідачем не вчинено дії по поставці товару, позивач, посилаючись на норми статей 509, 525, 629 Цивільного кодексу України, звернувся із позовом до суду для відновлення своїх порушених прав і інтересів.

Суд вважає за необхідне зазначити, у відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Формою правочину є спосіб вираження волі його сторін. Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Отже, правочин є вольовим актом, який виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

За правилами статті 181 Господарського кодексу України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на обставини справи, між сторонами шляхом виставлення відповідачем рахунку - фактури та оплати його позивачем у спрощений спосіб укладено договір поставки, за яким відповідач зобов'язався поставити товар, а позивач - прийняти його та оплатити.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ч. 1 та 2 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припиненн6я господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було виставлено позивачу рахунок на оплату № 302 від 08.05.2015, за яким у позивача виник обов'язок здійснити оплату за товар шляхом перерахування коштів на зазначений розрахунковий рахунок № НОМЕР_1, банк АБ «Кліринговий дім», МФО 300647.

Суд зазначає, що рахунок - фактура має містити дату складання, найменування та реквізити продавця (покупця), найменування товарів, їх ціну, загальну вартість рахунку, валюту тощо. Положення щодо номера рахунку постачальника, викладені в рахунку на оплату № 302 від 08.05.2015, по своїй суті є істотними умовами укладеного між сторонами договору поставку товару.

При цьому, позивач платіжним дорученням № 154 від 12.05.2015 перерахував грошові кошти на інший розрахунковий рахунок, ніж той, що був зазначений в рахунку № 302 від 08.05.2015, а саме: № НОМЕР_2, банк одержувача АБ «Кліринговий дім», код банку 600647, чим порушив умови укладеного у спрощений спосіб між сторонами договору поставки товару.

Як свідчать матеріали справи, 30.10.2012 ухвалою господарського суду Сумської області по справі № 5021/2509/2011 щодо ПАТ «Сумихімпром» введено процедуру санації.

05.02.2015 керуючим санацією відповідача, на виконання п. 2 ч. 6 ст. 28 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відкрито для проведення санкцій та розрахунків з кредиторами поточний рахунок № НОМЕР_1, який є єдиним рахунком, що використовується ПАТ «Сумихімпром» під час провадження господарської діяльності в санаційний період, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями довідки ПАТ «Банк «Кліринговий дім» від 05.02.2015 № 05-06 та договору банківського рахунку від 05.02.2015 № 8544 П.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» під санацією розуміється система заходів, що здійснюються під час провадження у справі про банкрутство з метою запобігання визнанню боржника банкрутом та його ліквідації, спрямована на оздоровлення фінансово-господарського становища боржника, а також задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів шляхом реструктуризації підприємства, боргів і активів та/або зміни організаційно-правової та виробничої структури боржника.

Як свідчать матеріали справи, на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2, банк АБ «Кліринговий дім», на який позивачем було здійснено передоплату за товар, державним виконавцем в рамках зведеного виконавчого провадження № 36341588 постановою від 24.03.2014 накладено арешт, що позбавляє ПАТ «Сумихімпром» права використовувати кошти, які перебувають на цьому рахунку. Саме тому відповідачем у рахунку-фактурі № 302 від 08.05.2015 і було зазначено саме рахунок № НОМЕР_1 (єдиний, санаційний), вказання якого, по своїй суті, є істотною умовою укладеного між сторонами договору поставки і недотримання якої призводить до неможливості використовувати грошові кошти відповідачем.

Як зазначає відповідач, наявні виробничі потужності дають можливість ПАТ «Сумихімпром» здійснити виробництво кислоти сірчаної реактивної «ЧДА» в обсягах, передбачених домовленістю з позивачем, однак у зв'язку зі складністю технологічного процесу, відповідачем попередньо має бути проведена закупівля сировини, необхідної для виготовлення товару, проведення якої можливо лише шляхом використання коштів, що перебувають на «санаційному» (єдиному) рахунку відповідача № НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як передбачено ч. 3 ст. 538 ЦК України, у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Суд приходить до висновку, що перерахування коштів позивачем на інший рахунок позбавляє відповідача можливості виконати умови укладеного між сторонами у спрощений спосіб договору поставки.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позивач зобов'язання з оплати за поставку товару належним чином не виконав, тим самим позбавив відповідача можливості закупити сировину для виготовлення товару та його поставки, а тому позовні вимоги визнаються судом неправомірними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, при відмові у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову - відмовити.

Повне рішення складене 28.04.2016

СУДДЯ Б.І. ЛИХОВИД