ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 рокуСправа № 912/610/16
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Змеула О.А. розглянув у судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будсервіс-Монтаж"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн-Продакшн"

про стягнення 39 641,02 грн,

брав участь представник відповідача Пустовіт А.В., довіреність від 01.01.16.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будсервіс-Монтаж" звернулося до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн-Продакшн" суми 39 641,02 грн заборгованості за договором підряду № 14/02-1 від 14.02.2014, із яких сума 20 362,35 грн основного боргу, сума 8 816,89 грн інфляційних втрат, сума 667,77 грн трьох процентів річних, сума 9 794,01 грн пені.

Ухвалою господарського суду від 25.02.2016 зазначену позовну заяву прийнято та порушено провадження в справі, яку призначено до розгляду в засіданні на 22.03.2016, сторін зобов'язано надати необхідні для розгляду справи матеріали.

У судовому засіданні 22.03.2016 розпочато розгляд справи по суті.

Ухвалою господарського суду від 22.03.2016 розгляд справи відкладено на 19.04.2016 об 11:00 год., зобов'язано сторони подати докази необхідні для розгляду справи.

Ухвалою господарського суду від 19.04.2016 продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів, відкладено розгляд справи на 06.05.2016 о 09:30 год.

У судовому засіданні 06.05.2016, у якому брали участь представники позивача і відповідача, оголошувалася перерва до 10.05.2016 о 12:00 год.

Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив, просить у їх задоволенні відмовити, застосувати позовну давність до нарахування пені та зменшити суму санкцій до 10%, посилаючись на те, що

позивачем не вчинено належних дій для виконання відповідачем грошового зобов'язання та допущено прострочення кредитора, що позбавляє його права вимоги сплати грошових коштів за послуги до моменту належного виконання своїх зобов'язань визначених умовами договору підряду, а саме відповідач грошові зобов'язання виконав в повному обсязі, рахунок після підписання акта виконаних робіт позивач не надав, передплата здійснена 13.03.2014, однак роботи виконані 26.12.2014, прострочення складає 272 дні, роботу виконано не належним чином, зобов'язання щодо надання рахунку для здійснення оплати не виконані, довідка КБ-3 та акт виконаних робіт КБ-2 надані з тривалим порушенням строків;

з тих підстав, що відповідач не заявляє про завдання збитків та не надає підтверджуючих документів, несвоєчасна сплата вартості товару була наслідком порушення умов договору самим позивачем, відповідач просить суд зменшити розмір санкцій до 10%;

позивач фактично знав про своє порушене право, однак не звертався до суду із відповідним позовом і лише 23.02.2016, неправильно розрахував суму пені, частина пені нарахована не в межах позовної давності.

Позивач свою позицію по суті поданого відповідачем клопотань щодо застосування позовної давності до нарахування пені та зменшення розміру пені не надав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив нижченаведені обставини справи.

14 лютого 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будсервіс-Монтаж" (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Протеїн-Продакшн" (замовник) укладено договір підряду № 14/02-1.

Відповідно до умов п. 1.1 договору підрядник зобов'язується своїми силами, засобами і механізмами виконати комплекс робіт з монтажу металоконструкціїй норійної вишки, згідно проекту "Реконструкція котельні ПАТ "Протеїн-Продакшн", м. Кіровоград, смт Нове, вул. Ливарна, 10", і здати замовнику в установлений договором строк, згідно з проектно-кошторисною документацією, а замовник зобов'язується передати підряднику затверджену проектно-кошторисну документацію, фронт робіт, прийняти від підрядника і оплатити виконані роботи. Загальна ціна договору, відповідно до п. 2.1. договору склала 40 724,70 грн.

Згідно з п. 2.2. договору розрахунки проводяться шляхом cплати замовником передоплати (авансу) в розмірі 50 % від ціни договору, що складає суму 20 362,35 грн впродовж п'яти банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури від підрядника.

Підрядчик до 3-го числа місяця наступного за звітним, зобов'язаний надати до оплати за звітний місяць рахунок, податкову накладну, довідки КБ-3 з доданими актами виконаних робіт КБ-2в.

Відповідно до пп.5.3.2 договору замовник зобов'язаний прийняти та в установленому порядку оплатити виконані підрядником роботи.

Строк дії договору: початок - з моменту підписання сторонами, закінчення - до моменту виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань по договору.

За своєю правовою природою укладений сторонами договір № 14/02-1 від 14.02.2014 є договором підряду.

Згідно з ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За змістом ст. 854 Цивільного кодексу України, після остаточної здачі роботи, яку виконано належним чином і в погоджений строк, замовник зобов'язується сплатити підрядникові обумовлену ціну, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів.

Згідно з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання умов договору підрядник виконав роботи за завданням замовника на загальну суму 40 724,70 грн, а замовник прийняв виконану роботу, що підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт від 26.12.2014, актом приймання-передачі підрядних робіт на суму 40724,70 грн, підписаними повноважними представниками сторін 26.12.2014 без зауважень, підписи скріплені печатками сторін, також оформлена податкова накладна від 26.12.2014.

Як зазначає позивач, замовник здійснив передоплату (аванс) у розмірі 50 % від ціни договору, що складає суму 20 362,35 грн, як передбачено умовами договору та підтверджується платіжним дорученням № 810 від 13.03.2014, але решту вартості виконаних робіт відповідач не сплатив.

З цих причин позивач надіслав відповідачу претензію № 115 від 21.09.2015 з вимогою сплатити заборгованість за виконану роботу в сумі 20 362,35 грн.

Однак відповідач відповіді на претензію не надав, оплату заборгованості не здійснив.

Відповідно пояснень позивача, будівельний майданчик за актом за двома підписами підряднику не передавалася, кошторисною документацією є протокол погодження договірної ціни - Додаток № 1 до договору № 14/02-1 від 14.02.2014, доказом початку та закінчення робіт є Акт проміжного прийняття відповідальних конструкцій від 02.04.2014. Тобто відповідач фактично допустив позивача на будівельний майданчик та доручив виконати обумовлену договором роботу.

Як зазначає позивач, рахунки на оплату виконаних робіт за договором на суму 20 363,35 грн від 26.12.2014, а потім № 14/02-1 від 14.02.2014 передавалися представнику відповідача, за період з 26.12.2014 рахунки передавалися декілька разів.

Рахунок-фактура № 01-0000013 від 14.04.2016 на суму 20362,35 грн був переданий 14.04.2016 на прохання ТОВ "Протеїн-Продакшн", але не оплачений.

Відповідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлені або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У постанові президії Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" у пп. 1.7. п. 1 викладено наступну правову позицію: "Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Як слідує з умов договору, сторони не обумовили строку чи кінцевого терміну здійснення замовником решти оплати за виконану роботу. Виходячи з цього, позивач має здійснити оплату виконаних робіт негайно після підписання акта прийому виконаних підрядних робіт від 26.12.2014.

Втім, взяті за договором зобов'язання щодо оплати виконаних робіт відповідач не виконав.

Докази оплати суми основної заборгованості у розмірі 20 362,35 грн у матеріалах справи відсутні.

З огляду на встановлені обставини справи, керуючись статтями 530, 610, 612, 837, 854 Цивільного кодексу України, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення основної заборгованості за виконані підрядником роботи в сумі 20 362,35 грн обґрунтовані належними доказами, підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення суми 8 816,89 грн інфляційних втрат, суми 667,77 грн трьох процентів річних, суми 9 794,01 грн пені, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Нормами статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача сума інфляційних втрат за період з січня 2015 року по грудень 2015 року нарахована у загальному розмірі 8 816,89 грн. Проте, за перерахунком господарського суду сума інфляційних втрат за період з січня 2015 року по грудень 2015 року, що обчислена на суму боргу в розмірі 20 362,35 грн, становить 8 819,54 грн, що є більшою від заявленої суми. Клопотань щодо збільшення розміру позовних вимог до господарського суду не надходило, тому вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню в розмірі 8 816,89 грн.

Нараховані позивачем три проценти річних на суму боргу 20 362,35 грн за 399 днів прострочення платежу за період з 01.01.2015 по 04.02.2016 складають суму 667,77 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1-2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 9.2. договору, у випадку порушення передбачених цим договором строків оплати робіт, замовник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Виходячи з вищезазначеної норми законодавства нарахування пені за прострочення оплати виконаних робіт припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, а саме, з 27.12.2014 по 26.06.2015 включно, обчислення пені після 26.06.2015 припиняється.

Втім, позивач нарахував замовнику пеню за 399 дні прострочення платежу за період з 01.01.2015 по 04.02.2016 у сумі 9 794,01 грн, однак при здійсненні розрахунку пені позивачем не враховано вимоги чинного законодавства щодо строків нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання.

Відповідач звернувся із клопотанням про застосування позовної давності до вимог щодо нарахування пені, посилаючись на те, що позивач фактично знав про своє порушене право, однак не звертався до суду із відповідним позовом і лише 23.02.2016 відповідна позовна заява надійшла до господарського суду Кіровоградської області. Позивач звернувся до господарського суду з вимогами про стягнення пені в розмірі 9 794,01 грн, нарахованої за 399 днів прострочення за період з 01.01.2015 по 04.02.2016, яка обчислена за межами строку позовної давності в один рік.

У відповідності до частин 3, 4, 5 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пункт 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України визначає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Стаття 256 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За викладених обставин розрахунок пені позивача не є обґрунтованим і розмір пені підлягає перерахуванню господарським судом.

Разом з цим, оскільки до суду позов подано 23.02.2016, то вимога про стягнення пені розглядається в межах річного строку позовної давності, починаючи з 23.02.2015.

За період прострочення сплати основної заборгованості за виконану роботу з 23.02.2015 по 26.06.2015 з урахуванням вимог частини 6 статті 232 Господарського кодексу України з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 4 045,13 грн.

Поряд із запереченнями проти позовних вимог, у відзиві на позов відповідач просить зменшити суму санкцій до 10%, але при цьому не навів доводів та ґрунтовних доказів для зменшення розміру неустойки.

Зазначене клопотання не підлягає задоволенню господарським судом з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Протеїн-Продакшн" є суб'єктом господарювання, який, відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, на власний ризик здійснює господарську діяльність з метою досягнення економічних і соціальних гарантій та одержання прибутку.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положеннями ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Розглядаючи клопотання про зменшення розміру пені, господарський суд враховує ступінь виконання боржником зобов'язань за договором, а саме, що відповідачем зобов'язання по сплаті за виконані роботи у повному обсязі не здійснено. Враховується також строк прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Тобто, зменшення розміру штрафних санкцій та розмір, до якого вони підлягають зменшенню, є правом господарського суду на зменшення розміру неустойки і лише у виняткових випадках.

Вирішуючи питання про зменшення неустойки, враховуючи положення п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18, господарський суд вважає, що сума штрафних санкцій, яка нарахована позивачем не підлягає зменшенню, оскільки даний випадок не є винятковим і відповідачем у своєму клопотанні не наведено достатніх доводів та доказів для застосування судом положень ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідач не здійснив негайного добровільного усунення порушення та його наслідків, а розмір стягуваної неустойки є пропорційним наслідкам порушення зобов'язання. Також необхідно відмітити, що обидві сторони знаходяться у рівних економічних умовах і суд повинен враховувати інтереси обох сторін спору.

Таким чином, причини несвоєчасного виконання зобов'язання, на які посилається відповідач, не є достатньою підставою для зменшення належних до сплати штрафних санкцій.

За таких обставин, вимога про стягнення пені підлягає задоволенню частково в розмірі 4 045,13 грн. У задоволенні решти позову про стягнення пені слід відмовити.

За таких обставин, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення 20 362,35 грн основної заборгованості за виконану роботу, 8 816,89 грн інфляційних втрат, 667,77 грн трьох процентів річних, 4 045,13 грн пені. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору покладаються на відповідача повністю, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, який допустив невиконання свого грошового зобов'язання перед позивачем.

У засіданні суду оголошено вступну та резолютивну частини прийнятого рішення.

Керуючись статтями 44, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн-Продакшн" (25491, м. Кіровоград, смт Нове, вул. Ливарна, буд. 10, ідентифікаційний код 34448613) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будсервіс-Монтаж" (25013, м. Кіровоград, вул. Комарова, буд. 7, ідентифікаційний код 30663267) 20 362,35 грн основної заборгованості за виконану роботу, 8 816,89 грн інфляційних втрат, 667,77 грн трьох процентів річних, 4 045,13 грн пені, 1378 грн витрат зі сплати судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повне рішення складено 16.05.2016.

Суддя О.А. Змеул