ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2016 р.Справа № 922/787/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Ліпчанській В.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Модуль-Україна" м.Кам'янець-Подільський
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес Плюс", м. Харків
про стягнення
за участю представників сторін:

позивача - Шумили А.О. довіреність №01/01/16 від 01.01.2016р.;

відповідача - Писаренко Г.М. керівника;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальність "Модуль-Україна" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог вілд 12.04.2016р., до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес Плюс", в якій позивач просить стягнути з відповідача здійснені по договору №040315 від 04.03.2015р., який укладено між сторонами передоплати: у сумі 27000,00 грн., у сумі 2208,00 грн., пеню: у розмірі 1188,00 грн., збитки по оплаті простою працівників лінії фарбування готової продукції ФАТА "Модуль - України" із врахуванням сплати єдиного соціального внеску в сумі 19709,79 грн.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити. Також, позивач надав документи згідно супровідного листа за вх.№15388, які долучені судом до матеріалів справи.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, але відзив на позов не надав.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін господарським судом встановлено наступне.

04.03.2015 р. ТОВ "Модуль-Україна", (далі по тексту - покупець, позивач) та ТОВ "Антарес Плюс" (далі по тексту - постачальник, відповідач) уклали договір поставки №040315 (далі по тексту - договір) про поставку обладнання на викладених в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із специфікацією №4 від 18 листопада 2015 р., постачальник взяв на себе зобов'язання здійснити поставку ролику робочого №Ч.СК15.2297.00.000 в кількості 1 шт.; вартістю 27 000 (двадцять сім тисяч) грн. із врахуванням ПДВ.

У відповідності до п.п.2; 3 специфікації № 4 від 18 листопада 2015 року до договору поставки термін поставки товару становить не більше 40 днів з моменту здійснення передоплати в розмірі 50%.

Згідно п.1. вищенаведеної специфікації покупець здійснює оплату в наступному порядку: 50% передоплати на підставі виставленого рахунку, кінцевий розрахунок по факту отримання письмового повідомлення від постачальника про готовність товару до відвантаження.

Позивач свої зобов'язання по договору виконав та здійснив оплату: на підставі рахунку-фактури №121 від 18 листопада 2015 року, згідно із платіжним дорученням № 16815 від 24.11.2015р. у розмірі 13500,00 грн. та згідно платіжного доручення №17851 від 09.02.2016р. було сплачено 13500,00 грн.

Таким чином, товар по специфікації № 4 від 18 листопада 2015 року був оплачений позивачем повністю.

З урахуванням п.2 специфікації №4 від 18.11.2015р. граничним терміном виконання зобов'язань по поставці товару є 15.01.2016р.

Проте, товар, передбачений специфікацією №4 від 18.11.2015р. відповідачем не поставлено, що свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов'язань по договору поставки № 040315 віл 04 березня 2015 року.

Згідно із листом вих. №270116 від 27.01.2016 року відповідач звернувся до позивача із проханням відстрочити поставку товару до 10.02.2016 року через модернізацію власного обладнання, а саме ванни гальваники, проте ні 10.02.2016 року, ні пізніше товар відповідачем поставлений не був.

26.02.2016р. позивач звернувся до відповідача із претензією вих. №465, якою зокрема вимагав здійснити повернення передоплати через невиконання зобов'язань по договору поставки № 040315 від 04.03.2015 р., яка була отримана відповідачем, що ним у судовому засіданні не заперечується, але відповідач на претензію не відреагував та суму боргу не сплатив.

Згідно із п.10.1 договору поставки №0403 від 04 березня 2015 року термін його дії закінчився 31.12.2015р., а відтак підстави користування відповідачем грошовими коштами, які були направлені позивачем у розмірі 27000,00 грн. відпали.

Крім того, згідно із специфікацією від 04 березня 2015 року до договору №040315 від 04 березня 2015 року позивач та відповідач домовилися про здійснення поставки ролику центрування приводного-креслення №СК 13.2073-А в кількості 1 шт. вартістю 41760,00 грн. з врахуванням ПДВ.

Згідно із специфікацією №2 від 04 березня 2015 року сторони домовилися про здійснення поставки тари для ролику центрування-креслення №СК 13.2073-А в кількості 1 шт. вартістю 2208,00 грн. із врахуванням ПДВ.

По специфікаціям №1 та №2 від 04 березня 2015 року відповідачем виставлений позивачу зведений рахунок на оплату №23 від 24 березня 2015 року на загальну суму 43968,00 грн. із врахуванням ПДВ.

По вказаному рахунку позивачем сплачено грошові кошти у розмірі 46176,00 грн., згідно платіжних доручень: №13466 від 30.03.2015р. у розмірі 23088,00 грн.; №14710 від 15.07.2015р. у розмірі 23088,00 грн., тобто із переплатою у розмірі 2208,00 грн.

18 лютого 2016 р. позивач звернувся до відповідача із листом вих. №382, в якому позивач вимагав повернути зайво сплачені кошти по специфікаціям № 1;2 від 04.03.2015р. в сумі 2208,00 грн., яка була отримана відповідачем, але відповідач на вказану вимогу не відреагував та переплату позивачу у розмірі 2208,00 грн. не повернув.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідачем не надано до суду доказів поставлення товару на виконання умов договору поставки №040315 від 04.03.2015р. на спростування позовних вимог, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача передоплати у розмірі 27000,00 грн. та переплати у розмірі 2208,00 грн. обґрунтовані, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлена до стягнення з відповідача пеня у розмірі 1188,00 грн.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.7.2. договору, за прострочку поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,05% вартості простроченого чи недопоставленого товару за кожен день прострочки, що за період з 15.01.2016р. по 11.04.2016 р. за період 86 днів становить 1188,00 грн.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши нарахування пені суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Також, позивач просив стягнути з відповідача збитки у розмірі 19709,79 грн., які складаються з плати за простій у розмірі 16155,57 грн. за січень 2016 р. (працівникам в розмірі 2/3 їх тарифного окладу), який виник у зв'язку із несвоєчасною поставкою відповідачем ролик робочий №Ч.СК 15.2297.00.000 та розмір Єдиного соціального внеску в розмірі 22% за січень 2016 р. у розмірі 3554,22 грн.

Позивач зазначав, що ролик робочий №Ч.СК 15.2297.00.000, поставка якого мала бути здійснена по специфікації №4 від 18 листопада 2015 року до договору поставки № 040315 від 04.03.2015 року являється ключовим об'єктом стретчера лінії ФАТА цеху фарбування ТОВ "Модуль-Україна". Використання вказаної лінії в господарській діяльності без стретчера на якому мав би бути використаний ролик робочий №Ч.СК 15.2297.00.000, неможливе технічно.

Запуск лінії було заплановано на 15.01.2016 р. Через невиконання відповідачем своїх зобов'язань по поставці ролику робочого трудовий колектив структурного підрозділу ТОВ «Модуль-Україна» лінія фарбування в складі 39 чоловік з 15.01.2016 р. знаходиться на простої, що підтверджено копією акту про простій, наказом №12 від 15 січня 2016 р., табелем обліку робочого часу.

У відповідності до ст. 11 з КзПП України за час простою ТОВ "Модуль-Україна" в січні 2016 року була нарахована і сплачена працівникам лінії фарбування плата за простій в розмірі 2/3 їх тарифного окладу, крім того на вказану оплату було нараховано і сплачено до бюджету єдиний соціальний внесок що загалом складає 19709,00 грн.

Відповідно п.7.5. договору, сторони погодили, що всі збитки, що виникли внаслідок невиконання чи неналежного виконання сторонами своїх зобов'язань по договору можуть бути стягнені в повному розмірі поверх неустойки.

Так, в силу ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 218 ГК України, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т.ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства та додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Відповідно до ст. 226 ГК України, учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідачем не виконано обов'язку по своєчасній поставці ролику робочого №Ч.СК 15.2297.00.000, що зумовило простій ТОВ "Модуль - Україна" та позивач був вимушений сплатити сплачена працівникам лінії фарбування плату за простій в розмірі 2/3 їх тарифного окладу, що з урахуванням Єдиного соціального внеску складає 19709,79 грн., суд вважає позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача збитків обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес Плюс" (61105, м. Харків, вул. Киргизська, б. 19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Модуль-Україна" (32300, м.Кам'янець-Подільський, пр. Грушевського, 1/14, ) здійснені по договору №040315 від 04.03.2015р., який укладено між сторонами передоплати: у сумі 27000,00 грн., у сумі 2208,00 грн., пеню: у розмірі 1188,00 грн., збитки по оплаті простою працівників лінії фарбування готової продукції ФАТА "Модуль - України" із врахуванням сплати єдиного соціального внеску в сумі 19709,79 грн. та судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.05.2016 р.

Суддя Ю.В. Светлічний