РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2016Справа №910/5919/16
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва
до про Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації стягнення заборгованості у розмірі 3 144 грн. 18 коп.
Представники:

від Позивача: не з'явились;

від Відповідача: Дещенко О.М. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 3 144 грн. 18 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 01.01.2013 року між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (Підприємство) та Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією (Споживач) було укладено Договір про відшкодування вартості послуг №166/402, відповідно до умов якого Підприємство на підставі укладених договорів з виробниками комунальних послуг (Постачальна організація) зобов'язалось транспортувати по внутрішньобудинкових мережах Споживачу, по приміщенню, що знаходиться у господарському віданні Споживача (згідно розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.04.2012 р. №158), загальною площею 99,90 кв.м. за адресою: м. Київ, бульвар Праці, буд. 2/27, комунальні послуги, а Споживач у відповідності до даного договору зобов'язався прийняти комунальні послуги та своєчасно відшкодувати їх вартість. Як зазначає Позивач, Відповідач неналежним чином виконував умови Договору в частині оплати за комунальні послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість перед Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва за період з 01.11.2012 р. по 30.09.2014 р. за надані комунальні послуги в розмірі 1 294 грн. 23 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації 3% річних у розмірі 266 грн. 85 коп., інфляційні у розмірі 1 583 грн. 10 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.04.2016 року порушено провадження у справі № 910/5919/16, судове засідання призначено на 13.04.2016 року.

12.04.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 01.04.2016 року.

13.04.2016 року в судове засідання з'явились представники сторін. Представник позивача вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 01.04.2016 року не виконав.

В судовому засіданні представник відповідача подав документи для долучення до матеріалів справи, однак вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 01.04.2016 року виконав не в повному обсязі.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача:

- надати письмові пояснення з посиланням на належні докази та умови договору щодо наявності заборгованості Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за період з 01.11.2012 року з урахуванням того, що Договір про відшкодування вартості послуг №166/402, що визначений в якості підстави позову, було укладено 01.01.2013 року;

- здійснити обґрунтований розрахунок 3% річних та інфляційних із зазначенням періоду початку прострочки Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та закінчення такого нарахування з урахуванням здійснення часткової оплати відповідно до вимог ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України та ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України;

- надати докази на підтвердження виставлення рахунків відповідно до п. 2.2. Договору №166/402 від 01.01.2013 року.

2) Відповідача надати докази на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 1 294,23 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.04.2016 року відкладено розгляд справи на 28.04.2016 року, у зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

13.04.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

22.04.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

25.04.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 28.04.2016 року представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, яким просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник Позивача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про відкладення справи в судовому засіданні 13.04.2016 року.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Позивач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Приймаючи до уваги, що Позивач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Позивача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 28 квітня 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

01.01.2013 року між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (Підприємство) та Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією (Споживач) було укладено Договір про відшкодування вартості послуг №166/402, відповідно до умов якого Підприємство на підставі укладених договорів з виробниками комунальних послуг (Постачальна організація) зобов'язалось транспортувати по внутрішньобудинкових мережах Споживачу, по приміщенню, що знаходиться у господарському віданні Споживача (згідно розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.04.2012 р. №158), загальною площею 99,90 кв.м. за адресою: м. Київ, бульвар Праці, буд. 2/27, комунальні послуги, а Споживач у відповідності до даного договору зобов'язався прийняти комунальні послуги та своєчасно відшкодувати їх вартість.

Відповідно до п.2.2 Договору Споживач протягом 10 днів з дати отримання платіжних вимог - доручень повинен сплатити рахунки за комунальні послуги (гаряче і холодне водопостачання, водовідведення, центральне опалення та витрати пов'язані із нарахуванням, збором, розщепленням та обліком платежів і перерахуванням коштів виробникам комунальних послуг) минулого місяця, згідно табуляграм та груп рахунків постачальної організації. У випадку затримки бюджетного фінансування Споживач зобов'язується відшкодовувати витрати протягом 10 календарних днів з дня надходження коштів на його рахунок.

У п.5.5 Договору визначено, що строк цього Договору згідно з ч.3 статті 631 ЦК України встановлюється з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р.

Додатком №1 до Договору про відшкодування вартості послуг №166/402 від 01.01.2013 року Сторони погодили перелік комунальних послуг, які надаються Споживачу - Дніпровській районній в місті Києві державній адміністрації за адресою: м. Київ, бульвар Праці, буд. 2/27.

20.03.2014 року Сторони переуклали Договір про відшкодування вартості послуг №166/402 від 01.01.2013 року шляхом укладання Договору про відшкодування вартості послуг №166/402 від 20.03.2014 року, відповідно до умов якого Підприємство зобов'язалось на підставі укладених договорів з виробниками/постачальниками договорів надавати Споживачу вчасно комунальні послуги, а Споживач у відповідності до даного договору зобов'язався прийняти комунальні послуги та своєчасно відшкодувати їх вартість за встановленими чинним законодавством тарифами у строки і на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з п.1.3 Договору характеристика об'єкту надання послуг: нежитлового приміщення загальною площею 99,90 кв.м. за адресою: м. Київ, бульвар Праці, буд. 2/27, що знаходиться у господарському віданні Споживача (згідно розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.04.2012 р. №158).

Відповідно до п.2.2 Договору Споживач протягом 10 днів з дати отримання рахунку, але не пізніше 25 числа поточного місяця, повинен сплатити рахунки за комунальні послуги (гаряче і холодне водопостачання, водовідведення, центральне опалення) минулого місяця (згідно розпоряджень КМДА); витрати пов'язані із нарахуванням, збором, розщепленням та обліком платежів і перерахуванням коштів виробникам комунальних послуг (згідно розпоряджень КМДА). У випадку затримки бюджетного фінансування Споживач зобов'язується відшкодовувати витрати протягом 10 календарних днів з дня надходження коштів на його рахунок.

У п.6.1 Договору визначено, що строк цього Договору згідно з ч.3 статті 631 ЦК України встановлюється з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. Якщо за місяць до закінчення цього договору жодна із Сторін не повідомить іншу про її припинення або за зміну умов, строк дії цього договору вважається пролонгованим на той самий термін на тих самих умовах.

Додатком №1 до Договору про відшкодування вартості послуг №166/402 від 20.03.2014 року Сторони погодили перелік комунальних послуг, які надаються Споживачу - Дніпровській районній в місті Києві державній адміністрації за адресою: м. Київ, бульвар Праці, буд. 2/27.

Додатковою угодою від 22.12.2014 року до Договору про відшкодування вартості послуг №166/402 від 20.03.2014 року Сторони дійшли згоди про розірвання договору з 01.08.2014 року.

Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва були укладені наступні договори: з Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» було укладено Договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №420091 від 01.10.2012 р., з ВАТ «АК «Київводоканал» - Договір №02723/2-04 на послуги водопостачання та водовідведення від 08.07.2003 р.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач неналежним чином виконував умови Договору в частині оплати за комунальні послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість перед Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва за період з 01.11.2012 р. по 30.09.2014 р. за надані комунальні послуги в розмірі 1 294 грн. 23 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації 3% річних у розмірі 266 грн. 85 коп., інфляційні у розмірі 1 583 грн. 10 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про відшкодування вартості послуг №166/402 від 01.01.2013 року, який був переукладений 20.03.2014 року, між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про відшкодування вартості послуг №166/402 від 01.01.2013 року, який був переукладений 20.03.2014 року, Позивачем були надані Відповідачу на підставі укладених договорів з виробниками і постачальниками комунальних послуг (ТОВ «Євро - Реконструкція», ВАТ АК «Водоканал»), комунальні послуги, що підтверджується актами прийому - здачі виконаних робіт, послуг (актами про виконання робіт (надання послуг) за період січень 2013 р. - липень 2014 р. на загальну суму в розмірі 11 773 грн. 28 коп., розробками по групрахунках на споживання, розшифровками рахунків абонента.

Як зазначає Позивач, Відповідач неналежним чином виконував умови Договору в частині оплати за комунальні послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість перед Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва за Договором про відшкодування вартості послуг №166/402 від 01.01.2013 року, який був переукладений 20.03.2014 року, за період з 01.11.2012 р. по 30.09.2014 р. за надані комунальні послуги в розмірі 1 294 грн. 23 коп.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про відшкодування вартості послуг №166/402 від 01.01.2013 року, який був переукладений 20.03.2014 року, Відповідачем були сплачені грошові кошти за надані комунальні послуги на підставі платіжних доручень за період січень 2013 р. - липень 2014 р. у загальному розмірі 11 773 грн. 28 коп., що підтверджується платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи.

Як вбачається з Акту звірки взаємних розрахунків між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва та Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією по Договору №166/402 від 01.01.2013 року з 01.11.2012 р. по 29.02.2016 р., який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, за даними Позивача сальдо на 01.03.2016 р. становить 1 294 грн. 23 коп., за даними Відповідача - заборгованість відсутня. Проте, Суд звертає увагу, що у вказаному акті Позивачем невірно визначена сума наданих комунальних послуг за серпень 2013 р., замість 20 грн. 30 коп. зазначено 30 грн. 30 коп., що підтверджується розшифровками рахунків абонента та актом виконаних робіт, послуг за вересень (спожито в серпні) 2013 р. від 23.09.2013 р.

Крім того, звертаючись до суду з вказаним позовом, Позивач здійснив нарахування за надані комунальні послуги за період листопад 2012 р. - грудень 2012 р. за Договором про відшкодування вартості послуг №166/402 від 01.01.2013 року, який був переукладений 20.03.2014 року, на суму в розмірі 2 022 грн. 27 коп.

Проте, Суд зазначає, що у п.5.5 Договору визначено, що строк цього Договору згідно з ч.3 статті 631 ЦК України встановлюється з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р.

Відповідно до ч.3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

При укладенні Договору про відшкодування вартості послуг №166/402 від 01.01.2013 року, який був переукладений 20.03.2014 року, сторони скористались своїм правом на визначення умов спірного договору саме з 01.01.2013 року, а тому здійснення нарахування за надані комунальні послуги за листопад 2012 р. - грудень 2012 р. за Договором про відшкодування вартості послуг №166/402 від 01.01.2013 року, який був переукладений 20.03.2014 року, тобто раніше, ніж договір вступив в силу, є неприпустимим.

Крім того, Суд зазначає, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. (п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 року).

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Права Позивача, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, визначають диспозитивність господарського процесу. Диспозитивність - це можливість суб'єктів самостійно впорядковувати (регулювати) свої відносини, діяти на власний розсуд. Диспозитивність означає вільний вибір особами, які захищають свої права, свободи і законні інтереси, варіантів поведінки, пов'язаних із здійсненням процесуальних прав і розпорядженням ними у межах, встановлених процесуальним законом. Суд звертає увагу, що Позивачу надано право самостійно визначати предмет і підставу позову, з яким він звернувся до суду за захистом свого порушеного або невизнаного права.

Звертаючись до суду з вказаним позовом Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва визначило в якості підстави позову саме Договір про відшкодування вартості послуг №166/402 від 01.01.2013 року, який був переукладений 20.03.2014 року, у зв'язку з невиконанням умов якого у Відповідача виникла заборгованість перед Позивачем за надані комунальні послуги за період з 01.11.2012 р. по 30.09.2014 р. в розмірі 1 294 грн. 23 коп. У своїх письмових поясненнях від 25.04.2016 року Позивач зазначав, що заборгованість Відповідача за листопад 2012 р. - грудень 2012 р. виникла на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, проте Суд зазначає, що Позивач не звертався до суду з відповідною заявою про зміну підстави позову відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, а тому Суд розглядає вимоги Позивача в межах первісно заявленої підстави позову - договору про відшкодування вартості послуг №166/402 від 01.01.2013 року.

Таким чином, заборгованість Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації перед Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва за Договором про відшкодування вартості послуг №166/402 від 01.01.2013 року, який був переукладений 20.03.2014 року, відсутня.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

За таких підстав, Суд, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення заборгованості у розмірі 1 294 грн. 23 коп. задоволенню не підлягають.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 01.11.2012 р. по 29.02.2016 р. у розмірі 266 грн. 85 коп. та інфляційні у розмірі 1 583 грн. 10 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд зазначає, що позовні вимоги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва в частині стягнення з Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації 3% річних у розмірі 266 грн. 85 коп. та інфляційних у розмірі 1 583 грн. 10 коп. також не підлягають задоволенню, як похідні вимоги від основного зобов'язання, в задоволенні якого Судом відмовлено.

Таким чином, позовні вимоги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення заборгованості у розмірі 3 144 грн. 18 коп. задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення заборгованості у розмірі 3 144 грн. 18 коп. - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 29 квітня 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин