ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2016 р. Справа № 911/1244/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», м.Бориспіль

до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Авіалінії України», с.Гора

про стягнення 29511,85 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: Гостищева Н.В.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - позивач) до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Авіалінії України» (далі - відповідач) про стягнення 29511,85 грн.

Провадження у справі №911/1244/16 порушено відповідно до ухвали суду від 12.04.2016 року та призначено справу до розгляду на 26.04.2016 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 26.04.2016 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Розгляд справи відкладався до 10.05.2016 року.

В судовому засіданні 10.05.2016 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 10.05.2016 року без поважних причин не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та витребувані судом документи не надав.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача на підставі матеріалів наявних у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (Орендодавець) та Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія Авіалінії України» (відповідач, Орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.09.2013 року № 1488 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення № 95-100, 102-103 загальною площею 62,0 кв.м. на 2-му поверсі адміністративно-виробничої будівлі (надалі - Майно), що підтверджується Актом приймання-передачі державного майна від 11.09.2013 року. Згідно з п. 1.1 Договору зазначене майно знаходиться на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (позивач, Балансоутримувач).

Пунктом 3.6. Договору передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж у співвідношенні 70% - до державного бюджету, 30% - Балансоутримувачу. Пунктом 5.3. Договору передбачено обов'язок відповідача своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Пунктом 5.18 Договору передбачено обов'язок відповідача до 15 числа місяця, наступного за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії позивача Акт приймання-передачі виконаних послуг та рахунок. Підписаний Акт приймання-передачі виконаних послуг відповідач зобов'язаний повернути в бухгалтерію позивача протягом п'яти днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом п'яти днів Акт приймання-передачі виконаних послуг не буде повернуто позивачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаний Сторонами.

Балансоутримувачем, на виконання умов Договору, за період з січня 2016 року по лютий 2016 року були виставлені Орендарю наступні рахунки за користування нерухомим майном та Акти: 76/53 від 31.01.2016 року та акт від 31.01.2016 року (на14199,77 грн., отриманий відповідачем 10.02.2016 року), 76/149 від 29.02.2016 року та акт від 29.02.2016 року (на14199,77 грн., отриманий відповідачем 10.03.2016 року), за якими до сплати на користь Балансоутримувача (позивача) підлягало всього 28399,54 грн.

Оскільки, підписані Акти не були повернуті позивачу і не було надано обґрунтованої відмови від їх підписання, такі Акти вважаються підписаними з огляду на п. 5.18 Договору.

У зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання зі сплати орендних платежів на користь Балансоутримувача, позивач просить стягнути з відповідача крім 28399,54 грн. основного боргу, також 1041,41 грн. пені та 71 грн. 3% річних.

Частиною 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а також п. 5.3 Договору встановлено обов'язок орендаря вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Штрафними санкціями, згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Згідно з п. 3.7 Договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету і Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України, з нарахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, у зв'язку з несвоєчасною та не в повному обсязі сплатою відповідачем орендних платежів позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за фактичний період прострочення, який не перевищує шести місяців по кожному періоду заборгованості. Відтак, вимога про стягнення пені підлягає задоволенню в заявленому в позові розмірі.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, нарахування 3 % річних проведено виходячи із фактичної суми заборгованості, що існувала на відповідну дату у відповідності до фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства. Таким чином, вимоги позивача про стягнення 3 % річних підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем обґрунтовані, відповідачем не заперечені та не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Авіалінії України» (08324, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, код 01130584) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль», код 20572069) 28399,54 грн. основного боргу, 1041,41 грн. пені, 71 грн. 3% річних та 1378 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик