ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.05.16р. Справа № 904/2093/16

За позовом Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3, (м. Дніпропетровськ) в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради, (м. Дніпропетровськ) в особі Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" Дніпропетровської міської ради, (м. Дніпропетровськ)

до Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту "Дніпроагропроект", (м. Дніпропетровськ)

про стягнення 102 095,72 грн.

Суддя Дубінін І.Ю.

Представники:

Прокурор: Дибюк Н.О.

від позивача-1: не з'явився

від позивача-2: Іщенко Ю.С. - юрисконсульт (дов. № 2007 від 04.11.14р.)

від відповідача: Ільїн А.М. - представник (дов. № 1 від 04.01.16р.

СУТЬ СПОРУ:

Дніпропетровська місцева прокуратура № 3 в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради (далі-позивач-1) в особі Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" Дніпропетровської міської ради (далі-позивач-2) звернулась до господарського суду із позовом до Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту "Дніпроагропроект" (далі-відповідач) про стягнення 102 095,72 грн.

Сума позову складається з наступних сум: 96 203,03 грн. - основний борг, 14,25 грн. - інфляційних втрат, 5 502,44 грн. - пеня, 376,00 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором про постачання теплової енергії № 040037 від 15.10.09р., в частині повного та своєчасного розрахунку за отриману теплову енергію.

Позивач-1 у судове засідання не з'явився, але 10.05.16р. подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без участі представника.

Представником позивача-2 в судовому засіданні надано клопотання, яким повідомляє, що згідно рішення Дніпропетровської міської ради №26/6 від 13.04.16р. „Про пере найменування МКП „Дніпропетровські міські теплові мережі" та затвердження статуту у новій редакції, найменування комунального підприємства „Міське комунальне підприємство "Дніпропетровські міські теплові мережі" Дніпропетровської міської ради" змінено на „Комунальне підприємство "Дніпропетровські міські теплові мережі" Дніпропетровської міської ради".

Відповідно до ст. 25 Господарського процесуального кодексу України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

З огляду на викладене, господарський суд вважає можливим здійснити заміну сторони її правонаступником, а саме: здійснити заміну позивача-2 у справі № 904/2093/16 з Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" Дніпропетровської міської ради на Комунальне підприємство "Дніпропетровські міські теплові мережі" Дніпропетровської міської ради.

Представником Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту "Дніпроагропроект" у судовому засіданні надано заяву про розстрочку рішення суду, в якій заявник підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд зменшити розмір пені на 50% та розстрочити виконання судового рішення затвердивши графік погашення заборгованості починаючи з травня 2016 року по грудень 2016 року (включно).

Суд вважає достатніми матеріали справи для слухання справи у відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи прокурора та представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

15 жовтня 2006 року між Міським комунальним підприємством "Дніпропетровські теплові мережі", як енергопостачальна організація, та Державно-кооперативним проектно-вишукувальним інститутом "Дніпроагропроект" як споживач, був укладений договір про постачання теплової енергії № 040037.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 15.10.2009 року (п. 11.1. договору).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. По узгодженню сторін оплата за послуги теплопостачання буде здійснена з 15.10.2006 р. на підставі довідки інституту "Дніпроагропроект" (п.п. 11.4, 11.5 договору).

Згідно п. 1.1. якого енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 2.1. договору, теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору (копія наявна в матеріалах справи) у вигляді гарячої води на такі потреби:

опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону (175 діб);

гаряче водопостачання - протягом 350 діб;

технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою;

кондиціювання повітря - по мірі необхідності.

Пунктом 2.2. договору встановлено, що рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчим органом відповідної місцевої ради, виходячи з кліматичних умов.

Як зазначено у п. 3.2.2. договору, відповідач зобов'язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбаченні цим договором. На кінець опалювального сезону проводити звіряння розрахунків з енергопостачальною організацією, у разі заборгованості на початок опалювального сезону споживач до мереж теплопостачання підключений не буде.

Згідно правил користування тепловою енергією споживач зобов'язаний встановити прилади обліку теплової енергії. Облік споживання теплової енергії проводиться по приладам обліку, встановленим на вводах на опалення і ГВП по пр. Кірова,28-а розрахунковим способом (п.п. 5.1. - 5.2. договору).

Тарифи на теплову енергію, що споживаються згідно з цим договором установлюються Дніпропетровською міською радою народних депутатів. Тариф для розрахунків за цим договором складає - теплова енергія (1 Гкал) - 85,00 грн. (п.п. 6.1. - 6.2. договору).

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт (в 2-х примірниках) на відпуск - отримання теплової енергії по формі додатку № 4 (п.п. 7.1. - 7.2. договору).

Відповідно до п. 7.3. договору, споживач зобов'язаний не пізніше ніж за 5 діб до початку розрахункового періоду сплачувати енергопостачальній організації вартість теплової енергії згідно з її кількістю, передбаченою у Додатку № 1 до цього Договору, по власним платіжним дорученням з указанням періоду, за який він сплачує.

Згідно п. 7.4. договору остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться споживачем впродовж 5 діб після одержання рахунку енергопостачальної організації, яка зобов'язана направити його споживачу не пізніше 10 числа місяця слідуючого за розрахунковим, у випадку утворення переплати, вона зараховується в рахунок наступних платежів.

За змістом додатку № 1 до договору від 10.05.2011 року Міське комунальне підприємство "Дніпропетровські міські теплові мережі" постачало через свої теплові магістралі теплову енергію до відповідача за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Кірова,28-а.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов спірного договору позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію за період за листопад 2015р. на суму з ПДВ 18 504,95 грн., за грудень 2015р. на суму 19 401,68 грн., за січень 2016р. на суму з ПДВ 58 296,40 грн.

Прокурор зазначає, що відповідачем зобов'язання за вищевказаним договором вчасно не виконувались, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість за надані послуги на загальну суму 96 203,03 грн., в підтвердження чого надано до суду копії актів прийому-передачі виконаних робіт до договору № 040037 від 15.10.2006 року (а.с.35-37).

Акти приймання-передачі виконаних робіт складені на підставі звітів про обсяг спожитої теплової енергії за наведений період.

На оплату спожитої відповідачем теплової енергії позивач виставив відповідачу рахунки, які додаються до позовної заяви (а.с. 32-34).

Акти приймання-передачі виконаних робіт та рахунки на оплату спожитої теплової енергії за спірний період вручені відповідачу, що підтверджується додатними до позовної заяви реєстрами доставки рахунків.

За період з жовтня 2014 року по 1 травня 2015 року відповідачу до сплати за поставлену теплову енергію пред'явлена грошова сума в розмірі 172 606,11 грн.

За вказаний період за надані послуги Публічне акціонерне товариство "Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна" сплатило грошові кошти у сумі 9 724,90 грн.

Отже, станом на 25.03.2016 рік заборгованість відповідача перед позивачем за отриману теплову енергію складає у сумі 96 203, грн., що також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 16.02.16р., який підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств (а.с. 39).

Приймаючи рішення господарський суд виходить із наступного.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства. Якщо у зобов'язаннi встановлений строк (термiн) його виконання, то воно пiдлягає виконанню у цей строк (термiн).

Згідно п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Викладене є підставою для задоволення позову в частині стягнення основного боргу у сумі 96 203,03 грн.

Пунктом 8.2.3. договору передбачено, що в разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію - нараховується пеня в розмірі 1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, за кожен день прострочки.

На підставі п. 8.2.3. договору прокурор просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 5 502,44 грн., згідно розрахунку, який додається до позовної заяви (а.с. 24).

За ст.ст. 611, 549, 551 ЦК України, у разi порушення зобов'язання настають правовi наслiдки, встановленi договором або законом, зокрема - сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме i нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмiр встановлюється договором або актом цивiльного законодавства.

За ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторін.

Положеннями ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Розрахунок пені, наданий позивачем, відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи та підлягає задоволенню, однак позивач не правильно враховує періоди нарахувань. Зокрема, позивачем неправильно включено до періоду часу, за який здійснюється стягнення пені, дні фактичної оплати суми основного боргу.

Відповідно до п. 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 року, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

10 травня 2016 року до господарського суду від відповідача надійшла заява № 18/04-01 від 18.04.16р., в якому відповідач просить суд на підставі ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України зменшити розмір пені на 50%, оскільки підприємство мало велику дебіторську заборгованістю, яка не давала можливості вчасно розрахуватися з боргами перед позивачем.

Також, відповідач вказує на те, що на сьогоднішній день, у державних підприємств, установ, організацій, що фінансуються з державних (комунальних) бюджетів, велика заборгованість перед ДКПВІ «Дніпроагропроект», що й стало підставою для виникнення заборгованості за поставлену теплову енергію. Вказана заборгованість виникла в зв'язку з сезонним характером попиту на проектні роботи ДКПВІ «Дніпроагропроект» та відсутністю своєчасних оплат з боку державних бюджетних установ та приватних підприємств, що обумовило відсутність можливості в повному обсязі виконувати оплату на надану теплову енергію за Договором № 040037 від 15.10.2006 року.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011р., № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Згідно ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи викладене, а також те, що підприємство мало велику дебіторську заборгованістю, яка не давала можливості вчасно розрахуватися з боргами перед позивачем відповідно до договору про постачання теплової енергії № 040037 від 15.10.2006 року, господарський суд вирішив зменшити належну до стягнення суму пені на 50% та стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 171 776,62 грн. та 7% штрафу в розмірі 2 751,22 грн. Судовий збір у разі зменшення судом розміру пені та штрафу покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Також, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України прокурор розрахував та заявив до стягнення з відповідача інфляційні втрати у сумі 14,25 грн. та 3% річних у сумі 376,00 грн., згідно розрахунку, який додається до позовної заяви (а.с. 25 - 26).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки прокурора судом встановлено, що розрахунок інфляційних втрат та 3% річних відповідають вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим, вимоги прокурора щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 14,25 грн. та 3% річних у сумі 376,00 грн. слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, Державно-кооперативний проектно-вишукувальний інститут "Дніпроагропроект" подав до суду заяву про розстрочку судового рішення, в якій заявник просить суд зменшити розмір пені та розстрочити виконання судового рішення затвердивши графік погашення заборгованості починаючи з травня 2016 року по грудень 2016 року (включно).

Як вбачається з вимог ст. 121 ГПК України, задоволення заяви про розстрочку виконання рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо); в даному випадку відсутні виняткові випадки, які мали б своїм наслідком розстрочення виконання судового рішення.

Відповідно до п. 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

З огляду на викладене та враховуючи, що позивач не заперечує проти розстрочки сплати даної заборгованості, господарський суд частково задовольняє заяву відповідача та розстрочує виконання судового рішення в частині стягнення основного боргу - 96 203,03 грн., інфляційних нарахувань - 14,25 грн., 3% річних - 376,00 грн., всього 96 593,28 грн. на 8 (вісім) календарних місяців за наступним графіком погашення заборгованості:

травень 2016 року- 12 074,16 грн.;

червень 2016 року- 12 074,16 грн.;

липень 2016 року- 12 074,16 грн.;

серпень 2016 року - 12 074,16 грн.;

вересень 2016 року - 12 074,16 грн.;

жовтень 2016 року - 12 074,16 грн.;

листопад 2016 року- 12 074,16 грн.;

грудень 2016 року - 12 074,16 грн.;

Викладене є підставою для задоволення позову частково.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, необхідно покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193, 218, 231 Господарського кодексу України, ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст.ст. 49, 75, 80, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Здійснити заміну позивача-2 у справі № 904/2093/16 з Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" Дніпропетровської міської ради на Комунальне підприємство "Дніпропетровські міські теплові мережі" Дніпропетровської міської ради.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту "Дніпроагропроект" (49101, м. Дніпропетровськ, пр. Кірова, 28А; ) на користь Комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" Дніпропетровської міської ради (49044, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 37; ) - 96 203 (дев'яносто шість тисяч двісті три) грн. 49 коп. основного боргу, 2 751 (дві тисячі сімсот п'ятдесят одна) грн. 22 коп. пені, 14 (чотирнадцять) грн. 25 коп. інфляційних втрат, 376 (триста сімдесят шість) грн. 00 коп. 3% річних.

Стягнути з Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту "Дніпроагропроект" (49101, м. Дніпропетровськ, пр. Кірова, 28А; ) на користь прокуратури Дніпропетровської області (49044, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 38, р/р 0291 в Державній казначейській службі України в м. Києві, МФО 820172, ) - 1 531 (одна тисяча п'ятсот тридцять одна) грн. 45 коп. витрат по сплаті судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено - 12.05.16р.

Суддя І.Ю. Дубінін