ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.04.2016 Справа № 905/744/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Подколзіної Л.Д., при секретарі судового засідання Паніної Я.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Градієнт»», м. Харків

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ», м. Маріуполь Донецької області

про стягнення 65 153,64 грн.

за участі уповноважених сторін:

від позивача ОСОБА_1 представник за довіреністю № 09/02-01 від 09.02.2016р.

від відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Градієнт»», м. Харків, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ», м. Маріуполь Донецької області, основного боргу у розмірі 64 368 грн., інфляційних витрат у розмірі 579,31 грн. та 3% річних у розмірі 206,33 грн. (Всього 65 153,64 грн.).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору постачання № СН-99 від 19.10.2015р., в частині розрахунків за поставлений товар, внаслідок чого утворилась заборгованість.

На підтвердження своїх вимог позивачем представлено копії вказаного договору, копію видаткової накладної № 560 від 22.12.2015р., копію довіреності № 1189 від 21.12.2015р., копії листів відповідача до позивача з проханням погашення заборгованості, копія листа відповідача до позивача з проханням відстрочення платежу до 16.02.2016р.

14 березня 2016 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повідомив суд, що частково сплатив борг позивача у сумі 39 368 грн. та надав копії платіжних доручень, але заперечує проти нарахувань відповідно до ст.625 ЦК України.

Справа слуханням відкладалась.

12 квітня 2016 року через канцелярію суду від відповідача надійшло доповнення до відзиву, в якому повідомив суд, що погасив заборгованість у повному обсязі та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

18 квітня 2016 року у судовому засіданні позивач надав пояснення у справі та заяву про зменшення розміру позовних вимог у звязку зі сплатою відповідачем суми основного боргу у розмірі 64 368 грн., в якій позивач просив стягнути з відповідача інфляційні витрати у розмірі 579,31 грн. та 3% річних у розмірі 206,33 грн. (Всього 785,64 грн.).

Суд розглядає позовну заяву з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не зявився.

Суд вважає за можливе розглянути спір за наявними у справі матеріалами, оскільки неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає вирішенню спору по суті та не може вважатись підставою для відкладання розгляду справи, так як матеріалів у справі цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши надані суду докази в порядку ст.43 ГПК України, суд

ВСТАНОВИВ :

19 жовтня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Градієнт»», м. Харків, (надалі по тексту - постачальник) та Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ», м. Маріуполь Донецької області (надалі по тексту покупець) укладений договір поставки № СН-99, згідно умов якого постачальник зобовязався поставити покупцеві товар, а покупець зобовязався прийняти та оплатити товар в асортименті, кількості та за цінами згідно рахунків, які є специфікацією, або інших додатків до цього договору, що є невідємною частиною цього договору.

У відповідності з п.6.1. договору, оплата товару буде здійснюватись в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в наступному порядку: 100% - від загальної вартості за рахунком або іншим додатком до договору протягом 10 (десяти) календарних днів від дати поставки товару.

Враховуючи вищезазначене, договір, на який посилається позивач, вважається судом укладеним, так як в ньому сторонами передбачені всі істотні умови.

За умовами статті 193 Господарського Кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону і укладеного договору.

На виконання умов договору, позивач поставив товар за видатковою накладною № 560 від 22.12.2015р. у сумі 64 368 грн., а відповідач отримав товар на підставі довіреності № 1189 від 21.12.2015р.

Відповідач повинен був оплатити товар до 01.01.2016р. включно.

Позивач звернувся до відповідача із листами ОСОБА_2. № 18/01-01 від 18.01.2016р., № 01/02-01 від 01.02.2016р., № 03/02-01 від 03.02.2016р. з проханням сплатити заборгованість.

ОСОБА_2. № ПСН-11 від 02.02.2016р. відповідач просив позивача відстрочити платіж до 16.02.2016р.

Після подання позову, станом на 18.04.2016р. відповідач на користь позивача провів ряд платежів, якими сплатив основний борг на загальну суму 64 368 грн. за період з 24.02.2016р. по 23.03.2016р., що підтверджується платіжними дорученнями.

Враховуючи той факт, що на час прийняття рішення у справі основна заборгованість у сумі 64 368 грн. відсутня, то провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України.

У звязку з тим, що відповідачем порушені строки виконання грошового зобовязання позивачем заявлені вимоги щодо стягнення інфляційних витрат у розмірі 579,31 грн. та 3% річних у розмірі 206,33 грн.

Оцінюючи вимоги позивача в цій частині господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт прострочення виконання грошового обовязку з оплати вартості товару підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Положення цієї статті застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобовязання в не залежності від наявності вини в його діях.

Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України інфляційні витрати та відсотки річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобовязання.

Крім того, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат у розмірі 579,31 грн., вважає його нарахованим без дотримання вимог п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

А тому, стягненню підлягають інфляційні витрати за видатковою накладною за період з 01.02.2016р. 09.02.2016р. Однак, згідно проведеного судом розрахунку, інфляційні витрати за період 01.02.2016р. по 09.02.2016р. дорівнюють нулю.

З урахуванням того, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, нарахування 3% річних проведене позивачем з дотриманням загальних правил (методики) нарахування та з урахуванням строків оплати, визначених в п.6.1. договору, наданий арифметично обґрунтований розрахунок річних, господарський суд, задовольняє вимоги позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 206,33 грн. в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 525, 526, 612, 625 ЦК України, ст.193 ГК України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, п.1-1 ст.80, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Градієнт»», м. Харків, до Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ», м. Маріуполь Донецької області, про стягнення 785,64 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» (87510, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т Адмірала Луніна, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Градієнт»» (61085, АДРЕСА_1, ) 3% річних у розмірі 206,33 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 378 грн.

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Градієнт»», м. Харків, до Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ», м. Маріуполь Донецької області, про стягнення основного боргу у розмірі 64 368 грн. припинити, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 18.04.2016р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25.04.2016р.

Суддя Л.Д. Подколзіна