ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року Справа № 915/221/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Приватбанк,

49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50

Адреса для листування: 49027, м. Дніпропетровськ, а/с 1800

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАНІС ПЛЮС»

54056, АДРЕСА_1

про: стягнення 47583,31 грн.

Суддя О.Г. Смородінова

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: ОСОБА_2, за довіреністю.

Від відповідача: Не зявився.

02.03.2016 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 Приватбанк звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 47583,31 грн., з яких: 11303,63 грн. заборгованість за кредитом, 15104,16 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 18127,70 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань по договору, 3047,82 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов договору банківського обслуговування № б/н від 03.03.2011 року, заяви відповідача від 03.03.2011 року про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», тарифів; претензії № 10221NKGDS0DR від 07.02.2016 року; норм ст. 639 Цивільного кодексу України, ст. ст. 232, 193 Господарського кодексу України та мотивовані тим, що у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості починаючи з 26.04.2013 року.

Відповідач вимоги ухвали суду не виконав, відзив по суті спору не надав, свого представника в жодне судове засідання не направив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать як відмітки канцелярії на зворотніх сторонах судових ухвал, так і поштові повідомлення про повернення кореспонденції.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про відкладення розгляду справи було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, справу розглянуто на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за наявними в ній матеріалами.

28.04.2016 р. за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представника позивача, дослідивши докази у їх сукупності, господарський суд -

встановив:

03.03.2011 року між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_1 банк "ПРИВАТБАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАНІС ПЛЮС» було підписано Заяву про відкриття поточного рахунку.

Згідно з вказаною Заявою відповідач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, ОСОБА_3, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privat.ua, які разом із Заявою складають договір банківського обслуговування б/н від 03.03.2011 року та взяв на себе зобовязання виконувати умови цього договору.

Заява підписана відповідачем електронно-цифровим підписом у системі інтернет-клієнт-банкінгу Приват 24, що передбачено пп. 3.18.1.16 Умов та правил надання банківських послуг» (далі Умови) - в редакції станом на момент підписання договору, згідно якого при укладанні договорів і угод, або вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання відповідача до Умов, сторони допускають використання підписів відповідача у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований позивачем через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі відповідача з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

За змістом ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" - Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму.

Частина 2. ст. 639 Цивільного кодексу України встановлює: якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з п. 3.18.1.3 Умов - кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди.

Пункт 3.18.1.8 Умов визначає, що проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до «Умов і правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі - «Угода»).

За умовами п. 3.18.1.6 Умов ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши Угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших).

Розділом 3.18.4 сторони передбачили порядок розрахунків, а саме п.3.18.4.1 за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка). Порядок розрахунків відсотків: за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (надалі - "період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню"), розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п.3.18.4.1.1 Умов).

При необнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, клієнт виплачує банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню (п.3.18.4.1.2 Умов).

У разі непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошового зобов'язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,1315% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань (п.3.18.4.1.3 Умов).

Під «непогашенням кредиту» мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п.3.18.4.1.4 Умов).

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати (п. 3.18.4.9 Умов). При несплаті винагороди, відсотків у відповідні їм дати сплати, вони вважаються простроченими (п.3.18.1.8 Умов).

Відповідно до підпункту а п. 3.18.2.3.4 Умов - банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого «Умовами, змінити умови кредитування - вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі.

Пунктом 3.18.6.1 Умов передбачено, що обслуговування кредитного ліміту здійснюється з моменту подачі клієнтом до банку заяви на приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (або у формі Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі) та/ або з моменту надання клієнтом розрахункових документів на використання коштів у рамках кредитного ліміту в межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих засобів до повного виконання зобовязань сторонами.

Предметом даного позову виступила майнова вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за неналежне виконання взятих на себе договірних зобов'язань щодо повернення кредитних коштів.

Підставою заявлених вимог виступив договір, який поєднує в собі елементи як договору банківського рахунку так і кредитного договору.

Дослідивши надані позивачем докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини у сукупності з обставинами справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 339 Господарського кодексу України банками здійснюється фінансове посередництво у формі банківських операцій, зокрема розрахункових, кредитних.

Розрахункові операції банків спрямовані на забезпечення взаємних розрахунків між учасниками господарських відносин, а також інших розрахунків у фінансовій сфері (ч.1 ст.341 ГК України), а кредитні операції полягають у розміщені банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян (ст.345 ГК України).

Згідно ч. 2 ст. 341 ГК України для здійснення розрахунків суб'єкти господарювання зберігають грошові кошти в установах банків на відповідних рахунках.

За умовами ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до приписів ч.4 ст.1068 ЦК України клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом (ст.1069 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика" глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 "Кредит" і не випливає із суті кредитного договору.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов укладеного сторонами договору ОСОБА_3 встановлено для ТОВ «ЛАНІС ПЛЮС» кредитний ліміт починаючи з 23.03.2011 року у розмірі 50000,00 грн., з 15.03.2011 року у розмірі 10500,00 грн., з 21.06.2013 року у розмірі 14000,00 грн., що підтверджується довідкою ОСОБА_3 від 18.02.2016 року №08.7.0.0.0/38 та випискою з особового рахунку товариства.

Виконуючи умови договору, позивач надав відповідачу кредитні кошти в загальному розмірі 11303,63 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку №2904 та не спростовано іншими доказами в судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1048 даного Кодексу передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Пунктом 3.18.1.1 "Умов та правил надання банківських послуг" встановлено, що кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв'язку банка та клієнта.

Пунктом 3.18.1.5 Умов встановлено, що кредитний ліміт відповідно до "Умов та правил надання банківських послуг" являє собою суму грошових коштів, в межах яких банк проводить оплату розрахункових документів клієнта понад залишок грошових коштів на його поточному рахунку. Ліміт розраховується відповідно до затвердженої банком методики на основі даних про рух грошових коштів на поточному рахунку, платоспроможності, кредитної історії та інших показниках у відповідності з внутрішньо банківськими нормативами і нормативними актами Національного банку України.

Пунктом 3.18.1.13 Умов визначено, що при порушенні клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань, клієнт сплачує банку відсотки та пеню за користування кредитом від суми залишку невиплаченої заборгованості в розмірі, передбаченому даним розділом "Умов і правил надання банківських послуг".

Пунктом 3.18.4.9 Умов передбачено, що розрахунок відсотків за користування кредитом здійснюється щоденно, починаючи з дати утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів в році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості по кредиту, на суму залишку заборгованості по кредиту. День повернення кредиту в період нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати.

У пункті 3.18.4.10 Умов зазначено, що зобов'язання виконуються в наступній послідовності: кошти отримані від Клієнта, а також від інших осіб, для погашення заборгованості, перш за все направляються для погашення витрат/збитків банка відповідно до п. 3.18.2.2.16, п. 3.18.2.3.15 дальше для погашення неустойки згідно розділу 5 даного розділу "Умов і правил надання банківських послуг", дальше-прострочена винагорода, далі - винагорода, далі - прострочених відсотків, далі-відсотків, далі-простроченого кредиту, далі - кредиту. Кінцеве погашення заборгованості по кредиту виконується не пізніше дати, вказаної в п. 3.18.1.8. При не сплаті винагороди, відсотків у відповідні їм дати сплати вини рахуються простроченими. У випадку розрахунку витрат ОСОБА_3 у відповідності до п.3.18.2.2.16, п.3.18.2.3.15 за погодженням сторін можлива зміна строків погашення кредиту.

На підставі протоколу кредитного Комітету від 27.05.2014 року затвердженого 30.05.2014 року за №Э.DN/201/3/2/6-6782641 позивач прийняв рішення про підвищення процентної ставки по кредитним лімітам на рахунках після пільгового періоду з 24% до 36%річних - понад 45днів, 56% - понад 3 місяці. Комісія 0,9% для пільгового періоду - без змін (п.3.18.2.3.1 Умов). Підвищення процентної ставки відбулося у зв'язку із значним підвищенням курсу гривні до іноземної валюти, зокрема долару США.

Суд вважає, що відповідач був повідомлений про підвищення процентної ставки по кредитним лімітам з 01.07.2014 року через SMS повідомлення, електронну систему Приват 24, а також ця інформація була розміщена на офіційному сайті банку.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Частинами 3 та 4 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Пункти розділу «Порядок розрахунків» Умов вказують на те, що процентна ставка за кредитом по даній справі є змінюваною. Про цей факт зазначено представником позивача в судовому засіданні, та не спростовано відповідачем.

Разом з тим, відповідач свої зобовязання за договором не виконав, грошові кошти не повернув. Таким чином беручи до уваги вищенаведені норми та обставини, у відповідача перед позивачем станом на 16.02.2016 року виникла заборгованість в розмірі 47583,31 грн., з яких: 11303,63 грн. заборгованість за кредитом, 15104,16 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 18127,70 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань по договору, 3047,82 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом.

Через невиконання умов укладеного сторонами договору, банк звернувся до відповідача з претензією від 07.02.2016 року за вих. № 10221NKGDS0DR про погашення заборгованості.

Але вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та належного реагування.

Відповідно до приписів ст. ст. 526, 625, 629 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За умовами ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Відповідач не надав суду доказів, які свідчать про належне виконання взятих на себе зобов'язань по вищезазначеному договору.

Тому за наслідками дослідження та оцінки наданих доказів, суд дійшов висновку, що кінцевий борг на даний час у відповідача перед позивачем фактично складає в сумі 11303,63 грн.

Крім того, як вбачається з поданого суду розрахунку позивачем правомірно, відповідно до вимог вищевказаних положень Умов застосовано відсоткову ставку за користування кредитом.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 15104,16 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 01.09.2013 року по 16.02.2016 року є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

В частині вимоги про стягнення суми комісії, нарахованої відповідно до п. 3.2.1.4.4 Умов, слід зазначити таке: відповідно до п. 3.2.1.1.17 Умов клієнт сплачує банку винагороду за використання ліміту у відповідності до п.п. 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2, першого числа кожного місяця в розмірі 0,9 % від суми максимального сальдо кредиту, який існував на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг.

Таким чином, нарахування позивачем комісії за користування кредитом в сумі 3047,82 грн. за період з 02.09.2013 року по 16.02.2016 року є обґрунтованим, отже, вказана сума також підлягає задоволенню.

За приписами п. 3.18.5.1 Умов встановлює, що при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.18.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4, винагороди, передбаченого п.п. 3.18.2.2.5, 3.18.4.4, 3.18.4.5, 3.18.4.6 клієнт виплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, Клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному у п. 3.18.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Відповідно до змісту ст. ст. 610, п.3 ч.1 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За вищенаведених норм та обставин, суд здійснив перевірку порядку нарахування позивачем відповідачу до стягнення пеню за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 18127,70 грн. за період з 01.09.2013 року по 16.02.2016 року, та дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість в цій частині позовних вимог.

За правилами ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач довів суду шляхом надання належних доказів необхідність захисту свого порушеного права відповідачем у спірних відносинах.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на спростування заявлених позивачем вимог, та не надав свого контрозрахунку сум, заявлених до стягнення.

Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задоволенню їх в повному обсязі.

Отже, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАНІС ПЛЮС» (54056, АДРЕСА_1, ) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Приватбанк (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50 , ) заборгованість в розмірі 47583,31 грн., з яких: 11303,63 грн. заборгованість за кредитом, 15104,16 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 18127,70 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань по договору, 3047,82 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом та судові витрати в сумі 1378,00 грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено 04 травня 2016 року.

Суддя О.Г.Смородінова