ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2016 р. Справа № 911/590/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль

до Товариства з обмеженою відповідальністю АЕРО РЕСТОРАНТС

про стягнення 43689,81 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 01-22/7-38 від 16.01.2016 року);

від відповідача: не зявився.

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль до Товариства з обмеженою відповідальністю АЕРО РЕСТОРАНТС про стягнення 43689,81 грн. з яких 33566,16 грн. основного боргу, 8945,27 грн. пені, 519,12 грн. 3 % річних, 659,26 грн. інфляційних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.02.2016 року порушено провадження у справі № 911/590/16 та призначено справу до розгляду на 14.03.2016 року.

В судове засідання, яке відбулось 14.03.2016 року представник відповідача не зявився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 24.02.2016 року не виконав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, у звязку з чим, розгляд справи відкладався до 18.04.2016 року.

31.03.2016 року від представника позивача надійшла заява, якою останній повідомив суд про сплату відповідачем після порушення провадження (29.02.2016 року) суми основного боргу в розмірі 33566,16 грн., в підтвердження чого надав виписку по рахунку позивача, у звязку з чим, просив стягнути з відповідача лише 8945,27 грн. пені, 519,12 грн. 3 % річних, 659,26 грн. інфляційних.

В судовому засіданні 18.04.2016 року позивач позовні вимоги (уточнені) підтримав в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 18.04.2016 року не зявився, про причини неявки господарський суд не повідомив, письмовий відзив на позов не надав.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представників сторін, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, господарський суд,-

встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, 20.04.2015 року між Державним підприємством Міжнародний аеропорт Бориспіль (Балансоутримувач, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю АЕРО РЕСТОРАНТС (Орендар, відповідач) було укладено Договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг Орендарю № 025-14/1-34 (далі Договір).

У звязку з наданням Орендарю в строкове платне користування державного окремого індивідуально визначеного нерухомого майна частини приміщення № 3.2.60 на третьому поверсі пасажирського терміналу «D», загальною площею 100,00 кв.м. (далі- Майно) для розміщення та експлуатації кафе площею 80,00 кв.м., що здійснює продаж товарів підакцизної групи та бару площею 20,00 кв.м., що здійснює продаж товарів підакцизної групи (п. 1.1 Договору).

Підпунктом 1.1 пункту 1 Договору Сторони передбачили ряд послуг, які Балансоутримувач надає, а Орендар приймає.

Балансоутримувач забезпечує технічну можливість для підєднання обладнання Орендаря до електричних мереж Балансоутримувача з метою передачі Орендарю електричної енергії, а Орендар відшкодовує витрати Балансоутримувача за тарифами електропостачальної організації. Надання послуг та забезпечення технічної можливості для підєднання обладнання Орендаря до електричних мереж Балансоутримувача, з метою передачі Орендарю електричної енергії, разом іменуються Послуги (п. 1.1.2 Договору).

Розмір оплати за Послуги залежить від фактичного їх обєму, тарифів та витрат Балансоутримувача, повязаних з обсягом Послуг в період їх надання, якості Послуг та інших випадків, передбачених чинним законодавством (п. 1.4 Договору).

Балансоутримувач зобовязується щомісяця, до 10 числа місяця, наступного за звітним, виставляти Орендарю рахунок за надані Послуги за звітний місяць та складати ОСОБА_2 приймання здачі виконаних послуг (далі ОСОБА_2 виконаних Послуг), який є контрольним та звітним документом Сторін щодо надання отримання Послуг та їх якості (п. 2.1.6 Договору).

Орендар зобовязується щомісячно, до 5 го числа місяця, наступного за звітним, надавати до бухгалтерії Балансоутримувача довідку про чистий дохід (далі - Довідка), отриманий від своєї діяльності за звітний місяць відповідно до предмету Договору та Періодичний місячний звіт, виданий касовим апаратом. Довідка має бути підписана керівником та головним бухгалтером Орендаря (п. 2.2.2 Договору).

Орендар зобовязаний щомісячно, з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії Балансоутримувача рахунок, ОСОБА_2 приймання здачі виконаних послуг та раз в рік рахунок на оплату земельного податку згідно п. 1.1.3 Договору. Сплата рахунку здійснюється Орендарем до 20 числа того ж місяця. ОСОБА_2 приймання здачі виконаних послуг Орендар зобовязаний повернути в бухгалтерію Балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів ОСОБА_2 приймання здачі виконаних послуг не буде повернутий Балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним Сторонами (п. 2.2.3 Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання ОСОБА_2 приймання передачі орендованого майна до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 30.07.2014 року № 1606 або з моменту укладання Договору, в залежності від того, яка дата наступить раніше, та діє до 29.07.2024 (п. 6.1 Договору).

На виконання умов Договору, позивач надав відповідачу в травні 2015 року послуги передбачені підпунктом 1.1 пункту 1 Договору, що підтверджується ОСОБА_2 приймання здачі виконаних послуг згідно за Договором на суму 54630,30 грн. та рахунком фактурою № 61/331 від 31.05.2015 року за надані послуги у травні на суму 54630,30 грн.

ОСОБА_3 приймання здачі виконаних послуг та рахунок фактура, у відповідності до п. 2.2.3 Договору, були отримані представником відповідача в бухгалтерії позивача, що підтверджується реєстром виданих/отриманих оригіналів документів за період надання послуг з 01.05.2015 року по 31.05.2015 року (копія наявна в матеріалах справи).

Оскільки, підписаний ОСОБА_3 приймання здачі виконаних послуг Орендар протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання не повернув, вмотивовану відмову від його підписання в цей строк не надав, у відповідності до п. 2.2.3 Договору, Акт приймання здачі виконаних послуг за надані послуги у травні на суму 54630,30 грн. вважається підписаним Сторонами.

Незважаючи на положення чинного законодавства України та умов Договору (п. 2.2.3) про зобовязання проводити оплату наданих послуг до 20 числа того ж місяця, відповідач своєчасно та в повному обсязі надані Послуги не оплатив, розрахувався частково на суму 21064,14 грн., у звязку з чим, за ним утворилась заборгованість за надані послуги в травні в сумі 33566,16 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направив на адресу відповідача ОСОБА_4 № 35-28/5-134 від 17.12.2015 року з вимогою погасити заборгованість за спірним Договором. Відповідач відповіді не надіслав, коштів не сплатив, у звязку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 33566,16 грн. боргу за надані позивачем послуги згідно спірного Договору.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами Договір за правовою природою є договором про надання послуг, за яким, згідно ст. 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач в ході розгляду спору надав докази сплати відповідачем 29.02.2016 року (після порушення провадження у справі) суми основного боргу в розмірі 33566,16 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача, у звязку з чим, провадження у справі в частині вимог про стягнення 33566,16 грн. основного боргу підлягає припиненню судом на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 ГПК України.

Відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Згідно з п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції припинення провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

У звязку з простроченням відповідачем строків оплати наданих послуг, позивач просить стягнути з відповідача 8945,27 грн. пені на підставі п. 4.2 Договору за період 21.06.2015 року по 17.12.2015 року, 519,12 грн. 3 % річних та 659,26 грн. інфляційних на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України за період 21.06.2015 року по 17.12.2015 року.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Орендар зобовязаний в разі несвоєчасної оплати отриманих Послуг, сплачувати Балансоутримувачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожен день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості за цим Договором (п. 4.2 Договору).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом досліджено та встановлено, що позивачем нарахована пеня, 3 % річних та інфляційні по кожному періоду на фактичні суми заборгованості, існування яких у відповідні періоди відповідачем не заперечено та не спростовано.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо наявності заборгованості відповідача станом на момент звернення до суду та фактів прострочення платежів, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення пені, річних та інфляційних.

Однак, судом було виявлено помилки в наданому позивачем розрахунку, зокрема, помилки в періодах нарахування, оскільки позивачем помилково дні часткових проплат включені в періоди нарахування пені, 3 % річних та інфляційних на суми без врахування часткових проплат. Згідно з п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено «по 1 серпня 2014 року» або «включно до 1 серпня 2014 року», то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

У звязку з чим, судом було здійснено правильний розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних, згідно з якими з відповідача підлягає стягненню 8911,29 грн. пені та 517,39 грн. 3 % річних, інфляційні підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги (уточнені) підлягають задоволенню в частині стягнення 8911,29 грн. пені та 517,39 грн. 3 % річних та 659,26 грн. інфляційних. В частині стягнення 33566,16 грн. суми основного боргу, провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Таким чином, сплата судового збору відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в тому числі з врахуванням сплаченої після подачі позову суми основного боргу, що складає 1376,87 грн.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АЕРО РЕСТОРАНТС (08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Завокзальна, будинок 1, код 37222400) на користь Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль (08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль», код 20572069) 8911 (вісім тисяч девятсот одинадцять) грн. 29 коп. пені, 517 (пятсот сімнадцять ) грн. 39 коп. 3 % річних, 659 (шістсот пятдесят девять) грн. 26 пені. інфляційних та 1376 (одна тисяча триста сімдесят шість) грн. 87 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 33566,16 грн. основного боргу припинити.

4. В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 29.04.2016 року.

Суддя Т.П. Карпечкін