ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2016 р.Справа № 922/536/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" м. Київ третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватне акціонерне товариство "Альба Україна", м. Бориспіль
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі - Харків", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - Слічна С.І., за довіреністю від 31.03.2016 року, Кулініч А.П., за довіреністю № 75 від 31.03.2016 року.

відповідача - Служавий Є.І., за довіреністю № б/н від 05.10.2015 року.

3-тьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство "Альба України" - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі - Харків" про стягнення коштів в розмірі 450 472,51 грн. за неналежне виконання умов договору купівлі-продажу № 203-12 від 09.11.2012 року.

В своїй позовній заяві позивач просив суд залучити до участі у справі в якості 3-тьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватне акціонерне товариство "Альба України".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.02.2016 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 14.03.2016 року, а також залучено до участі у справі в якості 3-тьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватне акціонерне товариство "Альба України".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.03.2016 року розгляд справи було відкладено на 28.03.2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.03.2016 року розгляд справи було відкладено на 11.04.2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.04.2016 року розгляд справи було відкладено на 18.04.2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.04.2016 року розгляд справи було відкладено на 10.05.2016 року о 14:30.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 26.04.2016 року від позивача надійшло клопотання про проведення наступного засідання суду в режимі відеоконференції (вх. № 14054).

В порядку ст. 74-1 ГПК України участь представника позивача в судовому засіданні 10.05.2016 року проводилась в режимі відеоконференції; серійний номер носія відеозапису DVDX-00189, який є додатком до протоколу судового засідання.

Представник позивача в судовому засіданні 10.05.2016 року підтримав позову, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.05.2016 року проти позову заперечував, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

09 листопада 2012 року між Приватним акціонерним товариством «Альба Україна» (продавець, третя особа) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фалбі - Харків», (покупець, відповідач) було укладено договір купівлі-продажу № 203- 12, у відповідності до положень якого продавець зобов'язався передавати (поставляти) лікарські засоби і вироби медичного призначення у власність покупця, а покупець зобов'язався приймати товар та сплачувати за нього грошові кошти відповідно до умов зазначеного договору (копія у додатках).

Пунктом 1.2 та 2.4 договору купівлі-продажу встановлено, що товар передасться по найменуванню та в кількості, з зазначенням ціни митної і ціни відпускної, що будуть описані в кожному окремому випадку у видаткових накладних. Ціни за одиницю товару, а також загальна сума товарної партії визначаються відповідно до відпускних цін продавця та згідно з узгодженим Сторонами замовленням і зазначаються у видаткових накладних.

Згідно з п. 2.3. договору купівлі-продажу, кожна товарна партія формується шляхом узгодження замовлення. Узгодження замовлення відбувається шляхом обміну інформації за телефоном, факсимільним зв'язком, електронним зв'язком чи за допомогою інших засобів. Підтвердження виконання замовлення продавцем є підписання видаткової накладної покупцем при прийомі-передачі партії товару.

У відповідності до положень пункту 2.5 укладеного договору купівлі-продажу, сума Договору складає загальну суму товару, поставленого відповідно до умов даного договору, і визначається шляхом складення сум товарних партій визначених у видаткових накладних.

Пунктом 4.2 договору купівлі-продажу визначено, що покупець зобов'язаний прийняти товар і оплатити його в порядку, передбаченому розділом 5 зазначеного Договору.

Згідно з пп. 5.1 - 5.4 даного договору купівлі-продажу випливає, що покупець проводить оплату товару у формі безготівкового розрахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця. Оплата кожної товарної партії проводиться у повному обсязі на умовах, що вказуються у видатковій накладній на поставку товарної партії. У розрахункових документах покупець повинен вказувати номер та дату видаткової накладної згідно з якою здійснюється сплата за поставлений товар та номер і дату Договору.

Пунктами 6.1. та 6.2. Договору встановлено, що товар вважається переданим продавцем і прийнятим покупцем по кількості та асортименту в момент підписання сторонами видаткової накладної на товарну партію. Право власності на товар переходить від Продавця до Покупця з моменту підписання видаткових накладних.

Ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити з нього певну грошову суму.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом.

Так, у відповідності до умов вказаного вище договору купівлі-продажу ПрАТ «Альба Україна», як продавець, у період з 26.03.2014 року по 26.04.2014 року поставило відповідачу, як покупцю, лікарські засоби на загальну суму 330 336, 92 гри., що підтверджується копіями видаткових накладних доданими до позовної заяви та які, як стверджує позивач є неоплаченими відповідачем.

05 червня 2014 р. між ПАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» як Первісним кредитором та ПАТ «Банк» Київська Русь» (Новий кредитор, позивач) було укладено Договір відступлення права вимоги № 71303-20/14-7, за умовами якого ПАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» відступило, а ПАТ «Банк» Київська Русь» набуло право вимоги за зобов'язаннями ТОВ «Фалбі - Харків», ідентифікаційний номер 33676381, місцезнаходження відповідно до отриманого Витягу з ЄДРПОУ: 61057, Харківська обл., місто Харків, проспект Косіора (на данй час Олександрівський) (надалі - Боржник) у сумі 300 336, 92 грн. (триста тисяч триста тридцять шість грн. 92 коп).

Відповідно до п. 1.1.1. та п. 1.1.2 договору відступлення, право вимоги Первісного кредитора за зобов'язаннями Боржника на суму, зазначену в п. 1.1 Договору, випливає з Договору купівлі-продажу №203-12 від 09.11.2012 р. та підтверджується Випискою з балансового рахунку Боржника (довідка №2003а від 05.06.2014р.). Також, Первісний кредитор засвідчує, що заперечення, які можуть бути висунуті Боржником проти вимог Нового кредитора на момент підписання Договору, не існує, вимоги є дійсними та немає підстав для їх невиконання Боржником.

Зважаючи на п. 1.2 договору відступлення, Первісний кредитор зобов'язаний повідомити відповідача як боржника про здійснення відступлення права вимоги за основним зобов'язанням протягом 3 днів з моменту набуття Новим кредитором права вимоги.

Так, 26.06.2015 року ПАТ «Альба Україна» було направлено на адресу ТОВ «Фалбі - Харків» повідомлення про відступлення права вимоги за договором купівлі- продажу №203-12 від 09.11.2012 року ПАТ «Банк «Київська Русь».

Зазначене повідомлення було отримано відповідачем, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно з п. 3.1. договору відступлення, Новий кредитор набуває права вимоги, що відступається за цим Договором після підписання Сторонами зазначеного договору. Пунктом 7.1. договору відступлення передбачено, що Новий кредитор, а саме ПАТ «Банк «Київська Русь» набуває право вимоги від Боржника належного виконання зобов'язання по оплаті коштів Боржником у сумі, яка зазначена у п. 1.1 вказаного Договору, тобто 300 336, 92 грн. (триста тисяч триста тридцять шість грн. 92 коп).

Листом від 06.08.2014 року за вих.№045 ТОВ «Фалбі - Харків» звернулось до ПАТ «Банк «Київська Русь» з проханням про надання розстрочки відповідно до графіку погашення заборгованості (а.с. 61, том 1).

ПАТ «Банк «Київська Русь» погодив відповідний графік погашення заборгованості боржника, що підтверджується листом від 15.08.2014 року за №5272/20-24935 (а.с. 62, том 1).

Так, в подальшому, на виконання договору відступлення та графіка погашення заборгованості ТОВ «Фалбі - Харків» на рахунок ПАТ «Банк «Київська Русь» було частково оплачено дану заборгованість в загальному розмірі 51 000, 00 грн. (п'ятьдесят одна тисяча грн. 00 коп., що підтверджується копіями платіжних доручень.

Як зазначає позивач, що так як при оплаті видаткових накладних боржником не було вказано у платіжним дорученнях по яких саме накладних відбувається оплата, позивачем було прийнято, що даними платіжними дорученнями відбулась оплата за самими крайніми неоплаченими накладними тобто починаючи з видаткової накладної №40908836 по видаткову накладну №40961908 на загальну суму 51 000, 00 грн.

Враховуючи те, що відповідачем не було оплачено заборгованість за договором про відступлення права вимоги, у строки визначені договором, позивач був змушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Заперечення відповідача ґрунтуються на відсутності заборгованості перед позивачем та безпідставності нарахування 3% річних та інфляційних втрат починаючи з періодів, що передують даті укладення договору та нарахуванню пені, оскільки остання передбачена п. 7.2 договору про відступлення права вимоги, в той час як відповідач не є стороною даного договору.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю сутністю відступлення права вимоги - це заміна кредитора в зобов'язанні. Загальні вимоги до порядку заміни кредитора в зобов'язанні визначені гл. 47 ЦКУ.

Частиною 1 ст. 510 Цивільного кодексу України передбачено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов'язанні унормовані статтею 512 Цивільного кодексу України в силу якої кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Договір відступлення права вимоги в практиці ділового обороту також називається «договором цесії», а його суб'єкти відповідно «цедентом» (старий кредитор) та «цесіонарієм» (новий кредитор). Зазначений договір цесії не є нормативно встановленою формою договору і за своєю суттю класифікується або договором купівлі-продажу, або договором дарування, або договором міни.

Таким чином, ЦКУ не містить окремого положення щодо умов договору цесії, які б безпосередньо регулювали взаємовідносини між учасниками таких договорів. Законодавство України містить термін «цесія» лише в ч. 4 ст. 197 ЦКУ, вживаючи його як синонім відступлення права вимоги. Проте системний аналіз норм ЦКУ дає змогу окреслити правові засади договорів цесії.

Згідно вимог ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно ст. 519 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в обґрунтування своїх заперечень щодо відсутності заборгованості перед новим кредитором, посилається на копію виписки з банківського рахунку станом на 27.03.2014 року.

Суд, дослідивши надану виписку банку встановив те, що останній платіж попередньому кредитору було здійснено 27.03.2014 року, в той час як новому кредитору була передана заборгованість в сумі 300336,92 грн. за договором про відступлення права вимоги від 05.06.2014 року за період з 29.03.2014 року, у зв`язку з чим суд, приходить до висновку, що данні оплати стосувалися видаткових накладних за попередні періоди ( по 27.03.2014 року).

Крім того існування відповідної заборгованості на час укладання договору про відступлення права вимоги також підтверджується наявним актом звідки (ар. спр. 57 том 1), який підписано ПАТ "Альба Україна" та ТОВ "Фалбі-Харків" та скріплено печаткою підприємств.

Щодо посилань відповідача на те, що відповідний акт звірки підписано з боку в ТОВ "Фалбі-Харків" неповноважною особою, то суд зазначає про те, що даний акт не тільки підписано особою Дровікова Н.Д, а ще й скріплено печаткою підприємства. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо порушення кримінальної справи щодо втрати печатки підприємства ТОВ "Фалбі-Харків".

Враховуючи те, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору про відступлення права вимоги та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором про відступлення права вимоги № 71303-20/14-7 від 05.06.2014 року у розмірі 249336,92 грн. грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 28546,62 грн. пені за період з 27.04.2014 року по 24.11.2014 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 7.2 договору, у випадку порушення відповідачем як покупцем п. 5.2 договору купівлі-продажу, він виплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день розрахунку за кожний день заборгованості.

Відповідач у своїх запереченнях зазначає про неможливість нарахування пені до укладення договору про відступлення права вимоги та зазначає, що відповідач не є стороною зазначеного договору, що унеможливлює стягнення з нього пені за цим договором.

Проте, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до п. 7.2 договору про відступлення права вимоги, позивач, як новий кредитор, набуває права на стягнення з боржника неустойки/штрафних санкцій і збитків, заподіяних невиконанням чи неналежний виконанням ним зобов'язань за Договором купівлі - продажу.

Статтею 514 ЦК України визначено: "До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом".

В даному випадку, договором купівлі-продажу було встановлено відповідальність у вигляді пені за порушення виконання зобов`язань за даним договором.

Отже, договором купівлі продажу передбачено нарахування пені, право на яку відступлено первісним кредитором позивачу.

Крім того, як встановлено судом, відповідачем було порушено строки виконання зобов`язань, а саме строки оплат, зазначені у видаткових накладних.

Отже, позивач мав право на нарахування відповідачу пені за порушення строків оплат, оскільки зазначена відповідальність була передбачена як договором так і законом.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені ст. 611 ЦК України, зокрема, щодо сплати неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями, відповідно до частини 1 ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пункт 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 1, ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За приписами п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування пені повинно бути припинено через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, тобто за умовами договору, від дня початку розрахунку пені.

Приймаючи до уваги, що відповідач не виконав свої зобов'язання по оплаті у термін, встановлений договором, нарахована позивачем пеня в сумі 28546,62 грн. за період з 27.04.2014 року по 24.11.2014 року відповідає умовам договору та вимогам законодавства і підлягає стягненню.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 13013,34 грн. за період з 25.05.2014 року по 18.02.2016 року та інфляційних втрат в сумі 159575,63 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання повинен сплатити кредитору суму грошового боргу з урахуванням індексів інфляції та 3% річних.

Як вже було зазначено судом, відповідач порушив строки оплат за договором купівлі-продажу та оскільки договором про відступлення права вимоги позивачу було передано весь обсяг прав кредитора, останній мав право на нарахування відповідачу 3% річних та інфляційних втрат за порушення виконання зобов`язання.

За таких обставин, позовні вимоги позивача в сумі 159575,63 грн., нараховані за індексами інфляції на суму основного боргу, а також 13013,34 грн. річних, обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача.

За таких обставин, суд, керуючись ст.ст. 512, 514, 526, 530, 611, 625, 629, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 230-232, 265 Господарського кодексу України, ст. ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі-Харків" (61057, м. Харків, проспект Косіора (Олександрівський), буд. 122А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" (04071, м. Київ, вул. Хорива, 11а, ) 249336,92 грн. основної заборгованості, 28546,62 грн. пені, 13013,34 грн. 3% річних, 159575,63 грн. інфляційних втрат та 6757,10 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13.05.2016 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/536/16