ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2016 р. Справа № 911/735/16

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті-Сервіс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпродлідер»

про стягнення 9 264,17 грн

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. б/н від 11.01.2016);

від відповідача не зявились.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіті-Сервіс» (далі позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпродлідер» (далі відповідач) про стягнення 9 265,17 грн заборгованості, з яких: 4 749,35 грн основного боргу, 333,21 грн пені, 3 785,23 грн інфляційних втрат та 397,28 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань з оплати отриманого згідно договору поставки №42 від 03.07.2012 товару.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.03.2016 порушено провадження у справі № 911/735/16, розгляд справи, з урахуванням ухвали господарського суду Київської області від 15.03.2016 про виправлення описки, призначено на 14.04.2016.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.04.2016 розгляд справи відкладено на 28.04.2016.

28.04.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшов супровідний лист №8 з доданими документами (вх. №9409/16).

Відповідач не скористався своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

У судовому засіданні 28.04.2016 представник позивача підтримав позов повністю.

Представник відповідача у судове засідання 28.04.2016 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011р. передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності за заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

03.07.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіті-Сервіс» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпродлідер» (покупець) було укладено договір поставки №42, згідно якого постачальник зобовязався передати у власність покупця товар, а покупець зобовязався прийняти та оплатити його в порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 1.2 договору асортимент, кількість, ціна та загальна вартість товару визначається в товарно-транспортних накладних (ТТН), які оформлюються постачальником згідно отриманого від покупця замовлення.

Згідно п. 2.1 договору товар передається покупцю окремими партіями на підставі ТТН, яка оформлюється згідно замовлення. Замовлення на товар передається покупцем та приймається постачальником по телефону або через представника постачальника.

Пунктом 2.2 договору сторони погодили, що прийняття товару здійснюється шляхом підписання покупцем особисто або через уповноважених осіб ТТН, виписаної постачальником, яка є невідємною частиною договору.

Відповідно до п. 4.1 договору оплата здійснюється протягом 21 календарного дня з моменту передачі партії товару покупцю.

Згідно п. 10.1 договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2012. Якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна зі сторін письмово не повідомить про своє бажання розірвати цей договір або між сторонами не буде укладений новий договір, останній вважається кожен раз продовженим на наступний календарний рік і на тих самих умовах.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар на загальну суму 4 749,35 грн, що підтверджується видатковими накладними №00-0000535 від 14.03.2013 на суму 3 311,94 грн, №00-0000574 від 16.03.2013 на суму 1 437,41 грн, підписаними та скріпленими печатками обох сторін договору.

Всупереч вимогам п.4.1 договору, відповідач оплату за поставлений згідно видаткових накладних товар не здійснив, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 4 749,35 грн.

Предметом позову є вимоги позивача про стягнення 4 749,35 грн основного боргу, 333,21 грн пені, 3 785,23 грн інфляційних втрат та 397,28 грн 3 % річних.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини поставки.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення не погашено, розмір встановленого боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення 4 749,35 грн основного боргу за поставлений згідно договору поставки№42 від 03.07.2012, товар є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобовязання згідно договору поставки №42 від 03.07.2012, позивач просить суд за період з 05.04.2013 по 05.10.2013 стягнути з відповідача 333,21 грн пені.

Відповідно до п. 6.1 договору при порушенні строку оплати, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення платежу.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи вищевикладене, а також період нарахування пені, що вказаний позивачем в поданому ним розрахунку пені, арифметично вірний розмір пені, нарахованої за період з 05.04.2013 по 05.10.2013 становить 333,21 грн. Отже, вимога про стягнення 333,21 грн пені є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязання за договором поставки №42 від 03.07.2012, позивачем за період з 07.04.2013 по 19.01.2016 нараховано 3 785,23 грн інфляційних втрат та 397,38 грн 3 % річних.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення вищезазначених норм, а також періоди нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, що вказані позивачем в поданому ним розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, арифметично вірний розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих за період з з 07.04.2013 по 19.01.2016 складає 3 861,22 грн інфляційних втрат та 397,38 грн 3 % річних. Відтак, вимоги про стягнення 3 785,23 грн інфляційних втрат та 397,38 грн 3 % річних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 4 749,35 грн основного боргу, 333,21 грн пені, 3 785,23 грн інфляційних втрат та 397,28 грн 3 % річних є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, а відтак підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпродлідер» (08600, Київська обл., м. Васильків, вул. Володимирська, буд. 57-А; ідентифікаційний код 38097541) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті-Сервіс» (08522, Київська обл., Фастівський район, с. Червона Мотовилівка, вул. Поповича, буд. 8; ідентифікаційний код 35967793) 4 749 (чотири тисячі сімсот сорок девять гривень) 35 коп. основного боргу, 333 (триста тридцять три гривні) 21 коп. пені, 3 785 (три тисячі сімсот вісімдесят пять гривень) 23 коп. інфляційних втрат, 397 (триста девяносто сім гривень) 28 коп. 3 % річних та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень) 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 29.04.2016

Суддя В.М. Антонова