донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

11.05.2016 справа №908/6244/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю
від відповідача:Не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, м. Енергодар, Запорізька область
на рішення господарського судуЗапорізької області
від23.02.2016 року
по справі№ 908/6244/15 (суддя: Немченко О.І.)
за позовомДержавного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м. Енергодар, Запорізька область
до відповідача:Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, м. Енергодар, Запорізька область
простягнення 2 772 786,08 грн.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м. Енергодар, Запорізька область (далі «Позивач») звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, м. Енергодар, Запорізька область (далі «Відповідач») суму основної заборгованості в розмірі 2 505 601,22 грн., суму пені в розмірі 237 569,04 грн., суму інфляційних витрат у розмірі 1 877,41 грн. та суму 3% річних у розмірі 27738,41 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 23.02.2016 року у справі № 908/6244/15 позовні вимоги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 23.02.2016 року у справі № 908/6244/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у м повному обсязі.

Заявник апеляційної скарги вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, зокрема, відповідач не згоден з тарифом нарахованих послуг за виробництво теплової енергії, у звязку з чим, спірне рішення підлягає скасуванню.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

11.05.2016 року до канцелярії Донецького апеляційного господарського суду надійшло клопотання про заміну сторони її правонаступником від Товариства з обмеженою відповідальністю «Гараж-плюс», в якому останній просить замінити відповідача, Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради на Товариство з обмеженою відповідальністю «Гараж-плюс», оскільки між зазначеними сторонами було укладено договір про переведення боргу № 09-16 від 23.02.2016 року, предметом якого була передача від Первісного боржника (КП «ПКВ» ЕМР) до Нового боржника зобовязання зі сплати послуг Кредитору (ДП НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу Запорізька АЕС) по Договору № 12Т-13 від 23.04.2013 року за період травень-червень 2015 року, на підставі чого, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гараж-плюс» прийняло на себе обовязки первісного боржника (КП «ПКВ» ЕМР).

Відповідно до ст. 520 Цивільного Кодекчу України, боржник у зобовґязанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора.

Відтак, передавання боргу можна вважати багатостороннім правочином (договором), в силу якого первісний боржник по зобовґязанню за згодою кредитора переводить свій обовґязок на нового боржника (вибуваючи, таким чином, з цього зобовґязання).

В матеріалах справи відсутні докази згоди кредитора (ДП НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу Запорізька АЕС) щодо заміни боржника іншою особою, на підставі чого, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Гараж-плюс» залишається апеляційним судом без задоволення.

Представник Позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, звернувся до суду з проханням рішення господарського суду Запорізької області від 23.02.2016 року у справі № 908/6244/15 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник Відповідача в судове засідання не зявився поважність причин не явки суду не повідомив.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарським судом Запорізької області встановлено, що 23.04.2013 року між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» та Комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради було укладено договір №12Т-13 про надання послуг з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії (далі «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 договору, теплопостачальна організація зобов'язується надати послуги споживачу, зазначені у п. 1.2 договору, в необхідних йому обсягах відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства, а споживач зобов'язується сплачувати за отримані послуги за встановленими тарифами у строки, які передбачені цим договором.

Згідно п. 4.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 24.06.2014 р.) розрахунковим документом на оплату є 2-х сторонній акт про надання послуг з виробництва теплової енергії, є 2-х сторонній акт про надання послуг з транспортування теплової енергії, є 2-х сторонній акт про надання послуг з постачання теплової енергії. Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються споживачем за фактично спожитий обсяг теплової енергії на підставі оформлених 2-х сторонніх актів про надання послуг з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії, постачання теплової енергії відповідно до діючого в звітний період тарифу на теплову енергію, визначену як сума тарифу на виробництво теплової енергії, тарифу на транспортування теплової енергії, тарифу на постачання теплової енергії, які затверджуються уповноваженим до відповідного законодавства органом, переглядається та вступає в дію в установленому діючим законодавством порядку.

У випадку зміни тарифу на виробництво теплової енергії та тарифу на транспортування, що діяли на момент укладання договору, розрахунки споживачем за поставлену теплову енергію здійснюється за новими тарифами без змін інших умов договору. Про встановлення, зміну тарифів теплопостачальна організація повідомляє споживача в письмовому вигляді протягом 15 робочих днів з дня набрання ними чинності відповідно до діючого законодавства України (п. 4.2 Договору).

Пунктом 4.3 договору узгоджено, що по закінченні звітного місяця, в якому надавалися послуги, споживачем та теплопостачальною організацією підписується двосторонній акт про надання послуг з виробництва теплової енергії, двосторонній акт про надання послуг з транспортування, двосторонній акт про надання послуг з постачання теплової енергії за фактичний обсяг теплової енергії.

Відповідно до п. 4.4 договору, розрахунки за відпущену теплову енергію, враховуючи транспортування та постачання теплової енергії, здійснюється споживачем за фактичний обсяг, щомісяця до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок теплопостачальної організації.

Позивач надав відповідачу послуги з постачання теплової енергії, що підтверджується наступними актами: № 160/05 від 31.05.2015 року про надання послуг з виробництва теплової енергії на суму 1 141 392,10 грн.; № 161/05 від 31.05.2015 року про надання послуг з транспортування теплової енергії на суму 207 737,71 грн.; № 160/06 від 30.06.2015 року про надання послуг з виробництва теплової енергії на суму 978 399,05 грн.; № 161/06 від 30.06.2015 року про надання послуг з транспортування теплової енергії на суму 178 072,36 грн.

Загальна сума постачання по зазначеним вище актам становить 2 505 601,22 грн.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване тим, що позивачем підтверджено належними доказами надання відповідних послуг за договором відповідачу за травень-червень 2015 року на загальну суму 2 505 601,22 грн., тоді як відповідачем факт надання відповідних послуг у заявлені до стягнення сумі належним чином не спростовуваний, доказів сплати цієї заборгованості не надано.

Суд апеляційної інстанції погоджується із зазначеним висновком господарського суду Запорізької області та вважає за необхідне зазначити, що посилання скаржника стосовно невідповідності тарифів на виробництво та транспортування теплової енергії є необґрунтованими та недоведеними з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. (Аналогічна норма міститься і у ст. 526 Цивільного кодексу України.). До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як вже зазначалось раніше, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються споживачем за фактично спожитий обсяг теплової енергії на підставі оформлених 2-х сторонніх актів про надання послуг з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії, постачання теплової енергії відповідно до діючого в звітний період тарифу на теплову енергію, визначену як сума тарифу на виробництво теплової енергії, тарифу на транспортування теплової енергії, тарифу на постачання теплової енергії, які затверджуються уповноваженим до відповідного законодавства органом, переглядається та вступає в дію в установленому діючим законодавством порядку. У випадку зміни тарифу на виробництво теплової енергії та тарифу на транспортування, що діяли на момент укладання договору, розрахунки споживачем за поставлену теплову енергію здійснюється за новими тарифами без змін інших умов договору.

Листом №75-73/9953 від 17.04.2015 року відповідач був повідомлений позивачем про зміну тарифів за договором №12Т-13 від 23.04.2013 року.

Розрахункові документи, а саме акти № 160/05 від 31.05.2015 року про надання послуг з виробництва теплової енергії на суму 1 141 392,10 грн., № 161/05 від 31.05.2015 року про надання послуг з транспортування теплової енергії на суму 207 737,71 грн., № 160/06 від 30.06.2015 року про надання послуг з виробництва теплової енергії на суму 978 399,05 грн., № 161/06 від 30.06.2015 року про надання послуг з транспортування теплової енергії на суму 178 072,36 грн. (із зазначенням нових тарифів) відповідач підписав без будь-яких зауважень.

Отже, отримавши послуги за встановленими тарифами у строки передбачені договором та не сплативши їх вартість в повному обсязі, відповідач порушив своє зобовязання за договором, внаслідок чого настають правові наслідки встановлені нормами діючого законодавства України.

Пунктом 4.5 договору, у випадку прострочення сплати наданих послуг в строк, зазначений в п. 4.4 цього договору, споживач зобовязаний сплатити теплопостачальній організації пеню за весь час прострочення в розмірі однієї облікової стави НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши арифметичну правильність розрахунку суми пені, інфляційних витрат та 3% річних, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність заявлених сум. Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги, яким вже надано оцінку господарським судом першої інстанції, не спростовують висновків викладених у спірному рішенні.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, м. Енергодар, Запорізька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 23.02.2016 року у справі № 908/6244/15 залишити без змін.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Надруковано примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу;

1 до справи;

1 ГСЗО;

1 ДАГС.