донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

11.05.2016 справа № 908/357/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:не з'явився,
від відповідача:не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Газ Інвест", м. Запоріжжя,
на рішення Господарського суду Запорізької області
від15.03.2016
по справі№ 908/357/16 (ОСОБА_4А.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Хелп-Агро", м. Харків,
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Газ Інвест", м. Запоріжжя,
простягення 30 214, 51 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Хелп-агро» (далі ТОВ НВФ «Хелп-агро», Постачальник), м. Харків, звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ Інвест» (далі ТОВ «Газ Інвест», Покупець), м. Запоріжжя, про стягнення основного боргу в розмірі 20 000, 00 грн., пені в сумі 3 255, 88 грн., штрафу в розмірі 6 000, 00 грн., 3 % річних у сумі 218, 63 грн. та інфляційних втрат у розмірі 740, 00 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 15.03.2016 у справі № 908/357/16 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг у розмірі 20 000, 00 грн., штраф у сумі 6 000, 00 грн., 3 % річних у розмірі 218, 53 грн. та інфляційні втрати в сумі 740, 00 грн.; прийнято відмову від позовних вимог про стягнення пені в розмірі 3 225, 88 грн. та припинено провадження у справі в цій частині.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.03.2016 у справі № 908/357/16, в якій просить його скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення штрафу в сумі 6 000, 00 грн. та прийняти нове рішення, яким зменшити розмір неустойки на 70 %. Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, а також не надав належної правової оцінки доказам, наявним у матеріалах справи. Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що ТОВ «Газ Інвест» не мало можливості виконати зобовязання за спірним Договором у звязку з настанням обставин непереборної сили, а тому просить зменшити розмір штрафних санкцій.

Представники позивача та відповідача у судове засідання не зявились, хоча про час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи за їх відсутності.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст. 101 ГПК України та на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм як матеріального, так і процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд,

В С Т А Н О В И В :

Між ТОВ НВФ «Хелп-агро» та ТОВ «Газ Інвест» 20.04.2015 було укладено Договір купівлі-продажу № 2004п2 (далі Договір), за умовами якого Продавець зобовязується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, передати у власність Покупцю посівний матеріал/насіння сільськогосподарських культур у кількості та по ціні, які обумовлені у цьому Договорі, а Покупець зобовязується сплатити належну грошову суму та прийняти вказані товари в порядку, в термін та на умовах, визначених у цьому Договорі (а. с. 9-10).

Відповідно до п. 1.2 Договору Продавець зобовязується передати Покупцю 750 кг насіння соняшнику «Златсон» на загальну суму 30 000, 00 грн. з урахуванням ПДВ.

Згідно з п. 2.1 Договору датою передання Товару та виконання зобовязання Продавця є дата підписання cторонами видаткової накладної.

У п. 3.4 Договору cторони узгодили, що оплата вартості Товару згідно з п. 1.2 Договору здійснюється в такому порядку: 30 % від загальної вартості Товару, що складає 9 000, 00 грн., в тому числі ПДВ, у термін 5 днів з дня підписання цього Договору (п. 3.5.1 Договору); 70 % від загальної вартості Товару, що складає 21 000, 00 грн., в тому числі ПДВ, у термін до 15 вересня 2015 року (п. 3.5.2 Договору).

Відповідно до п. 5.3 Договору в разі порушення договірних зобовязань винна сторона виплачує пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожний день прострочення виконання зобовязання.

Згідно з п. 5.4 Договору в разі порушення договірних зобовязань з боку Покупця щодо порядку та суми розрахунку, останній сплачує на користь Продавця додатково (окремо від сплати пені) штраф у розмірі 30 % від суми заборгованості.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31 грудня 2015 року (п. 9.1 Договору).

На виконання умов Договору ТОВ НВФ «Хелп-агро» поставило ТОВ «Газ Інвест» Товар за видатковою накладною № 410 від 23.04.2015 на загальну суму 30 000, 00 грн. (а. с. 11).

У звязку з тим, що відповідач лише частково розрахувався за поставлений товар на суму 10 000, 00 грн., ТОВ НВФ «Хелп-агро» звернулось до ТОВ «Газ Інвест» з претензією, в якій просить негайно погасити заборгованість за спірним Договором у розмірі 20 000, 00 грн. (а. с. 13).

Факт направлення претензії відповідачу підтверджується копією квитанції УДППЗ «Укрпошта» та описом вкладення у цінний лист (а. с. 14).

Оскільки зазначена претензія була залишена без відповіді, а Покупець дотепер не виконав обовязок з оплати Товару за спірним Договором, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду є законним і обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін, виходячи з такого.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 ЦК України та статей 264-271 ГК України.

Згідно зі статтею 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтями 526, 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

За приписами частини першої статті 664 ЦК України обовязок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обовязок продавця доставити товар.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

ТОВ «Газ Інвест» у відзиві на позовну заяву визнає позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 20 000, 00 грн.

Оскільки позовні вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 20 000, 00 грн. визнані відповідачем та підтверджені наявними у матеріалах справи доказами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо заяви ТОВ НВФ «Хелп-агро» про відмову від позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 3 225, 88 грн., то колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Статтею 22 ГПК України передбачено право позивача відмовитись від позову. Водночас, за приписами частини шостої зазначеної статті 22 ГПК України, господарський суд не приймає відмови від позову, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Згідно з п. 4.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 у випадках відмови позивача від позову (пункт 4 частини першої статті 80 ГПК України) господарському суду слід керуватись частиною шостою статті 22 ГПК України, тобто перевіряти, чи не суперечить ця відмова законодавству та чи не порушує вона інтереси інших осіб.

Якщо у справі заявлено кілька позовних вимог і позивач відмовився від деяких з них, провадження у справі на підставі пунктом 4 частини першої статті 80 ГПК України припиняється у частині тих вимог, від яких було заявлено відмову (за умови, що судом не буде застосовано припис частини шостої статті 22 ГПК України щодо неприйняття відмови від позовних вимог), а розгляд решти позовних вимог здійснюється в загальному порядку.

Оскільки суд першої інстанції дослідив підстави відмови сторін від позовних вимог та не виявив порушення приписів чинного законодавства, прав і законних інтересів сторін та інших осіб і припинив провадження у справі в цій частині позовних вимог, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правильно застосував приписи статей 22, 80 ГПК України, а тому в цій частині оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

При цьому колегія суддів зазначає, що у відзиві на позовну заяву відповідач просив зменшити розмір пені на 70 %, але в подальшому позивач відмовився від цієї частини позовних вимог, у звязку з чим необхідність розгляду цього клопотання відпала.

Також позивачем на підставі п. 5.4 Договору заявлено до стягнення штраф у розмірі 6 000, 00 грн.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок суми штрафу, здійснений позивачем, доходить висновку, що він є арифметично вірним і обґрунтованим, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф у розмірі 6 000, 00 грн.

ТОВ «Газ Інвест» в апеляційній скарзі просить зменшити розмір неустойки (у формі штрафу) на 70 % та скасувати рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Однак колегія суддів зауважує, що відповідно до частини третьої статті 101 ГПК України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються ті вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, при розгляді справи в суді першої інстанції відповідач просив зменшити розмір саме пені, однак в суді апеляційної інстанції заявлено вимогу про зменшення розміру штрафу, яка не розглядалась при прийнятті рішення місцевим господарським судом, у звязку з чим апеляційний господарський суд не розглядає ці вимоги на підставі статті 101 ГПК України.

Позивачем також заявлено до стягнення 3 % річних у сумі 218, 63 грн. за період з 15.09.2015 до 26.01.2016 (133 дні) та інфляційні втрати в розмірі 740, 00 грн. за період з вересня по грудень 2015 року.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідно до п. 3.5.2 Договору відповідач зобовязаний був перерахувати повну вартість товару до 15.09.2015, то кінцевою датою оплати є 14.09.2015, а тому право на нарахування 3 % річних виникло у позивача з 15.09.2015.

Таким чином, перевіривши арифметичний розрахунок 3 % річних, здійснений позивачем, колегія суддів вважає, що він є вірним, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума відсотків річних у розмірі 218, 63 грн.

Позивачем також заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 740, 00 грн. за період з вересня по грудень 2015 року.

Всупереч вимогам чинного законодавства позивач врахував індекс інфляції за місяць, в якому мав бути здійснений платіж, тобто за вересень 2015 року, однак це не призвело до неправильного визначення суми, що підлягає стягненню.

Колегія суддів, враховуючи лист Верховного Суду України № 62-97 від 03.04.1997 та п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 № 14, перевіривши арифметичний розрахунок, здійснений позивачем, вважає, що позовні вимоги ТОВ НВФ «Хелп-агро» про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 740, 00 грн. підлягають задоволенню, а рішення місцевого господарського суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Газ Інвест» не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Запорізької області від 15.03.2016 у справі № 908/357/16 підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване з підстав, викладених вище.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ Інвест», м. Запоріжжя, на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.03.2016 у справі № 908/357/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 15.03.2016 у справі № 908/357/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Скакун

Судді: В.М. Татенко

ОСОБА_3