ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"15" квітня 2016 р. Справа № 911/202/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Роско Груп , м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Біріт-Фортуна К, м. Вишгород

про стягнення 141 622,42 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1 предст. дов. б/н 12.12.2015;

відповідач не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Роско Груп (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю Біріт-Фортуна К (відповідач) про стягнення 127 701,41 грн. за Договором поставки № 78 від 26.05.2015, з яких: 95 283,90 грн. основного боргу, 8877,64 грн. пені, 19 056,78 грн. штрафу, 4035,26 грн. 20% річних та 447,83 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.01.2016 у справі №911/202/16 було порушено провадження та призначено до розгляду на 08.02.2016 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.02.2016 розгляд справи було відкладено на 22.02.2016 року, у звязку з незявленням в судове засідання представників позивача та відповідача, а також неподанням ними документів, витребуваних в попередній ухвалі.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.02.2016 розгляд справи було відкладено на 14.03.2016 року, у звязку з незявленням в судове засідання представника відповідача, неподанням відповідачем документів, витребуваних в попередніх ухвалах, а також з огляду на заявлене відповідачем клопотання про відкладення.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.03.2016 було продовжено строк розгляду спору в порядку ст. 69 ГПК України розгляд справи було відкладено на 28.03.2016 року, у звязку з неподанням відповідачем письмового відзиву, незявленням в судове засідання представника позивача та у звязку з необхідністю витребувати у позивача якісну копію Договору поставки № 78 від 26.05.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.03.2016 розгляд справи було відкладено на 15.04.2016 року, у звязку з неподанням відповідачем письмового відзиву, незявленням в судове засідання представника позивача та у звязку з необхідністю витребувати якісну копію Договору поставки № 78 від 26.05.2015.

15.04.2016 року через канцелярію суду від позивача надійшла витребувана судом якісна копія договору поставки № 78 від 26.05.2015, яка була залучена судом до матеріалів справи.

Позивач, в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, подав заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині нарахування та стягнення санкцій, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 95 283,90 грн. основного боргу, 17 524,69 грн. пені, 19 056,78 грн. штрафу, 7965,71 грн. 20% річних та 1791,34 грн. інфляційних втрат.

Подана заява обґрунтована тим, що позивачем було донараховано неустойку, річні та інфляційні за період не охоплений у позовні заяві.

Відповідно до ч. 4 статті 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 55 ГПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) поряду.

Враховуючи те, що у відповідності до вищезазначених норм законодавства, ціну позову вказує позивач, суд зазначає, що з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій та процентів за користування товарним кредитом та заяви про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу, має місце нова ціна позову 141 622,42 грн., виходячи з якої й вирішується спір.

Відповідач в судове засідання 15.04.2016 року повторно не забезпечив явку свого повноважного представника, хоча був повідомлений належним чином про дату та час проведення судового засідання, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 845, про причини неявки суд не повідомив.

З даного приводу суд зазначає, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, а також зважаючи на строки, передбачені ст. 69 ГПК України щодо терміну розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України за відсутності представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 15.04.2016 року просив задовольнити позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

15.04.2016 року в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, суд,-

встановив:

26.05.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Роско Груп (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Біріт-Фортуна К (Покупець) укладено Договір поставки № 78, відповідно до умов якого Постачальник зобовязується поставити Покупцю товар, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити товар.

Відповідно до п. 2.1. Договору, ціна за одиницю, строк оплати та загальна вартість товару зазначаються у Специфікаціях до Договору.

Загальна вартість товарів за договором відповідно до Специфікацій складає 146 516,30 грн. з кінцевим терміном поставки до 15.10.2015 року.

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що за умови оплати товару після його отримання, сторони у відповідній Специфікації встановлюють ціну та загальну вартість товару у гривнях, а також визначають їх еквівалент в доларах США за курсом, що склався на міжбанківському валютному ринку України.

В тому випадку, якщо встановлений національним банком України курс долара до гривні на момент здійснення платежу за товар вищий ніж курс долара США зазначений у Специфікації, на момент укладення цього договору, то для визначення суми яка підлягає сплаті Покупцем за товар використовується формула:

Вт = (Ко/Кп)*В грн., де

Вт - вартість товару до сплати з урахуванням різниці між встановленим Національним банком України курсом гривні до долару США, згідно умов Договору;

Вгрн. вартість товару у національній валюті України, яка зазначена у відповідній Специфікації;

Ко офіційний курс гривні до долару США встановлений НБУ на дату оплати (визначається за даними сторінки www.bank.gov.ua або з будь-яких інших офіційних джерел, а у разі її недоступності визначається як курс готівкового продажу долару США у банку ПАТ КБ «Приватбанк»;

Кп - курс гривні до долару США, що склався на міжбанківському валютному ринку України на момент підписання договору зазначається у відповідній Специфікації (п. 3.3. Договору).

Пунктом 3.4. Договору встановлено, що розрахунок зобовязання з оплати за товар відповідно до п. 3.3. цього договору здійснюється сторонами до моменту повного розрахунку Покупцем за поставлений товар.

Відповідно до п. 3.5. Договору, у встановлений договором строк оплати за товар, Покупець зобовязаний звернутись до Постачальника за наданням відповідної коригуючої накладної на вартість товару та рахунки для здійснення платежу, після чого оплатити відповідний рахунок протягом 3-х календарних днів. При цьому ціна товару в коригуючій накладній буде вважатись чинною тільки за умови, якщо протягом строку оплати товару, курс долару США встановлений Національним банком України не збільшиться по відношенню до гривні.

Згідно з п. 3.6. Договору, у випадку якщо Покупець не звернеться до Постачальника за коригуючою накладною та рахунком протягом 5-ти днів з встановленої договором дати оплати за товар розрахованих відповідно до п. 3.3. цього договору вважатиметься дата отримання відповідного поштового відправлення з коригуючою та рахунком, а у випадку неотримання - дати направлення. Вартість товару вважається узгодженою у розмірі встановленому п. 3.3. цього договору та у відповідній коригуючій накладній незалежно від того чи підписана вона Покупцем.

Як стверджує позивач, він свої зобовязання за Договором виконав, здійснивши поставку товару на суму 146 516,30 грн., на підтвердження чого надав копії видаткових накладних та довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей.

В свою чергу, відповідач оплатив лише частину товару на суму 61 854, 10 грн.

За словами позивача, станом на 15.10.2015 року з врахуванням приписів п. 3.3. Договору, належна до сплати позивачу сума складала 95 283,90 грн. (146 516,30 - 61 854, 10).

В порядку досудового врегулювання спору, 25.11.2015 року позивач на адресу відповідача направив вимогу про сплату заборгованості № 24/11-1 та корегуючу накладну.

Втім, зазначена претензія була залишена без відповіді, а корегуюча накладна не підписана та не оплачена відповідачем.

З огляду на вказані обставини, позивач звернувся з позовом до суду.

Частиною 1 статті 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Проаналізувавши умови договору поставки № 78, суд прийшов до висновку, що вартість товару, яку відповідач зобовязався оплати, складається, в тому числі і з курсової різниці.

Враховуючи вищевикладене, та передбачене Договором право позивача вимагати перерахування ціни товару пропорційно збільшенню курсу долара, та те, що відповідно до п. 3.6. Договору, у випадку отримання покупцем видаткової накладної зі скорегованою ціною вона вважається узгодженою, суд прийшов до висновку, що позивач правомірно заявив вимогу про стягнення вартості товару з урахуванням курсової різниці.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Господарським кодексом.

Частиною другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що заборгованість відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашена, доказів оплати відповідач до суду не надав, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та умовам договору, вимога про стягнення з відповідача 95 283,90 грн. боргу за поставлений товар підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача 17 524,69 грн. пені та 20% штрафу від суми заборгованості у розмірі 19 056,78 грн.

Відповідно до пункту 6.2. договору, у випадку порушення строків та/або умов оплати товару, Покупець зобовязаний сплатити останньому пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла на час порушення зобовязань) за кожен день прострочення оплати. При прострочення оплати на строк понад 3 календарних дні, Покупець, окрім пені, сплачує штраф у розмірі 20% від суми простроченої заборгованості.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Як вбачається з розрахунку долученого до заяви про збільшення позовних вимог, на підставі п. 6.2. Договору за період з 15.10.2015 року по 15.03.2016 року на суму заборгованості позивачем було нараховано 17 524,69 грн. пені.

Перевіривши правильність нарахування пені за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», з врахуванням норм чинного законодавства та умов договору, а також застосовуючи подвійну облікову ставку НБУ, суд встановив, що заявлена позивачем пеня в розмірі 17 524,69 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення штрафу, суд зазначає, що право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 року у справі № 06/5026/1052/2011 та у постанові Вищого господарського суду від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань».

Перевіривши розрахунок штрафу та враховуючи вищевикладене, з урахуванням умов договору та норм чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що заявлена сума штрафу у розмірі 19 056,78 грн. є вірною.

Позивачем також заявлено позовну вимогу щодо стягнення 7965,71 грн. 20% річних та 1791,34 грн. інфляційних втрат за період з 15.10.2015 року по 15.03.2016 року.

Згідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 6.5. Договору, сторони, згідно п. 2 ст. 625 ЦК України дійшли згоди, що у разі невиконання Покупцем зобовязань щодо термінів оплати товару та/або невиконання зобовязань передбачених п. 3.2., 3.3. цього договору, Покупець сплачує на користь Постачальника крім суми основного боргу, 20% річних.

Зважаючи на те, що сторони в договорі передбачили стягнення річних за невиконання умов договору в розмірі 20%, суд, здійснивши власний розрахунок, встановив, що заявлені позивачем до стягнення відсотки річних відповідають вимогам законодавства та обставинам справи, а тому дана вимога підлягає задоволенню в повному обсязі в розмірі 7965,71 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат суд встановив, що заявлена позивачем до стягнення сума відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а отже підлягає задоволенню повністю у розмірі 1791,34 грн.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного позовні вимоги задовольняються судом повністю та з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 95 283,90 грн. основного боргу, 17 524,69 грн. пені, 19 056,78 грн. штрафу, 7965,71 грн. 20% річних та 1791,34 грн. інфляційних втрат.

Згідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Біріт-Фортуна К (08645, Київська обл., Васильківський р-н, с. Кодаки, вул. Леніна, 119-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Роско Груп (04073, м. Київ, вул. Куренівська, 18, оф. 511, ) 95 283 (девяносто пять тисяч двісті вісімдесят три) грн. 90 коп. основного боргу, 17 524 (сімнадцять тисяч пятсот двадцять чотири) грн. 69 коп. пені, 19 056 (девятнадцять тисяч пятдесят шість) грн. 78 коп. штрафу, 7965 (сім тисяч девятсот шістдесят пять) грн. 71 коп. 20% річних, 1791 (одну тисячу сімсот девяносто одну) грн. 34 коп. інфляційних втрат та 2124 (дві тисячі сто двадцять чотири) грн. 34 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення: 29.04.2016р.

Суддя О.В. Щоткін