РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2016Справа №910/1426/15-г

За позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі: 1) Головного управління Держгеокадастру у Київській області 2) Міністерства аграрної політики та продовольства України 3) Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця»
до1) Київської обласної державної адміністрації, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа»
провизнання недійсним розпорядження та договору оренди земельної ділянки

Суддя Ковтун С.А.

Представники учасників процесу:

від прокуратури Підяш О.С. (посв.)

від позивача-1 не прибув

від позивача-2 не прибув

від позивача-3 Лімінтова В.С. (за дов.)

від відповідача-1 Борецька О.Ю. (за дов.)

від відповідача-2 Гнидко М.В. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Перший заступник прокурора Київської області звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі: Головного управління Держземагентства у Київській області (позивача-1), Міністерства аграрної політики та продовольства України (позивача-2) та державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» (далі - ДП «НДВА «Пуща-Водиця») (позивача-3) з позовом до Київської обласної державної адміністрації (відповідача-1) та товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Медіа» (відповідача-2) про визнання недійсним розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 31.08.2004 № 551 «Про надання в оренду земельної ділянки» та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного 07.09.2004 між відповідачами (в редакції клопотання про виправлення помилок, поданого 10.03.2015).

Позовні вимоги про визнання недійсним розпорядження мотивовані таким:

- порушення процедури розробки проекту землевідведення, оскільки, всупереч ч. 1 ст. 6 Закону України «Про місцеві районні державні адміністрації», надавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки таким документом як лист № 11-32-7119, Київська обласна державна адміністрація діяла не у спосіб, передбачений законом. Належною формою такого дозволу, на думку прокурора, є розпорядження;

- вилучення земельної ділянки у ДП «НДВА «Пуща-Водиця» мало місце за згодою останньої, у якої був відсутній необхідний обсяг дієздатності для надання такого погодження, оскільки п. 6.5 статуту ДП «НДВА «Пуща-Водиця» обмежує право підприємства щодо відчуження майнових об'єктів без погодження з органом управління;

- Київська обласна державна адміністрація не є органом, уповноваженим вилучати спірну земельну ділянку. На думку прокурора, враховуючи той факт, що земельна ділянка вилучена із постійного користування для розміщення об'єкта торгівлі, пов'язаного з обслуговуванням жителів територіальної громади, то такі повноваження належать до компетенції районної державної адміністрації.

Вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного 07.09.2004 між відповідачами, є похідними від вимог про визнання недійсним розпорядження, з недійсністю якого пов'язана недійсність договору.

Державне підприємство «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» позовні вимоги підтримало з підстав, які наведені у позові.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Медіа» позовні вимоги відхилило повністю, пославшись на те, що аналогічні вимоги за позовом прокурора Києво-Святошинського району Київської області розглядались Господарським судом міста Києва у справі № 911/4352/13, рішенням у якій у позові відмовлено. Встановлені даним рішенням суду обставини, в силу ст. 35 ГПК України, є преюдиційними в частині правомірності дозволу Київської обласної державної адміністрації та його форми. Також ТОВ «Медіа» вважає, що, при вирішенні питання про компетенцію Київської обласної державної адміністрації на прийняття оскаржуваного розпорядження слід керуватись приписами ч. 6 ст. 149 Земельного кодексу України, оскільки ділянка надавалась для розміщення торгівельно-складського комплексу.

Київська обласна державна адміністрація заперечила проти задоволення позову. Київська обласна державна адміністрації вважає, що:

- діяла в межах компетенції, оскільки до спірних відносин застосовується ч. 6 ст. 149 Земельного кодексу України, а не ч. 5 даної статті, як помилково зазначає прокурор;

- проект землеустрою був погоджений з відповідними заінтересованими органами;

- вимога про визнання незаконним розпорядження відноситься до компетенції адміністративних судів;

- пропущено позовну давність.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.09.2015, позов задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2015 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 23.09.2015 скасовані, а справа № 910/1426/15-г передана на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Вищий господарський суд України зазначив, що, розглядаючи спір, господарські суди не досліджували усіх обставин, з наданням оцінки усім зібраним у справі доказам та доводам сторін, що є суттєвим для правильного вирішення даного спору. Зокрема, суди зазначили про відсутність підстав вважати строк позовної давності пропущеним, оскільки відлік позовної давності для звернення прокурора до суду з даним позовом повинен відраховуватись не з моменту перевірки, а з моменту, коли позивачам 1 та 2 стало відомо про існування оскаржуваного розпорядження та договору. Втім, коли саме позивачам 1 та 2 стало відомо про існування оскаржуваного розпорядження та договору судами належним чином не встановлено, докази, які б підтверджували вказані обставини не досліджувались, водночас встановлення зазначених обставин є суттєвим для правильного вирішення спору у даній справі.

Судом апеляційної інстанції не розглянуті доводи відповідача-2, викладені в додаткових поясненнях до апеляційної скарги щодо того, що Київське обласне Головне управління земельних ресурсів надавало згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки та затверджувало висновок державної землевпорядної експертизи, а отже про обставини, які стали підставою для звернення прокурора з даним позовом позивачу-1 було відомо з 2004 року.

Доводи позивача-3 щодо відсутності у статуті державного підприємства «Науково - дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», у редакції на час виникнення спірних правовідносин (2004 рік), заборони на прийняття підприємством рішення щодо припинення землекористування без згоди Міністерства аграрної політики України також залишені поза увагою.

Серед іншого, судами належним чином не досліджені доводи відповідачів щодо предмету та підстав позову, що розглядався Господарським судом міста Києва у справі №911/4352/13, та, відповідно, наявності обставин, встановлених рішенням суду у господарській справі, які не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Господарський суд міста Києва своєю ухвалою від 13.01.2016 призначив справу до розгляду.

Суд своєю ухвалою від 29.02.2016 замінив Головне управління Держземагентства у Київській області Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області.

Під час нового розгляду прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі з тих же підстав, що наведені у позові. Позовна давність, на його думку, не сплила, оскільки Міністерство аграрної політики та продовольства України не був учасником цивільних правовідносин щодо зміни цільового призначення та передачі в оренду спірної земельної ділянки.

Державне підприємство «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» (позивач-3), які і під час первісного розгляду, позовні вимоги прокурора підтримало у повному обсязі, зазначивши, що спірне розпорядження прийняте без отримання належним чином оформленої добровільної відмови позивача-3 від права постійного користування спірною земельною ділянкою в розумінні ст. 142 Земельного кодексу України. Зокрема, позивач-3 не звертався з відповідною заявою до власника земельної ділянки. Листи позивача-3 № 672 від 06.08.2004, № 715 від 26.08.2004 не є належним чином оформленою добровільною відмовою від права постійного користування спірною земельною ділянкою.

Крім того, на момент прийняття оскаржуваних розпорядження та договору (2004 рік) у статуті ДП «НДВА «Пуща-Водиця» не було будь-яких застережень про те, що згода на добровільну відмову від права постійного користування земельними ділянками здійснюється за попереднім погодженням з позивачем-2 (Міністерством аграрної політики та продовольства України). Зміни до статуту «НДВА «Пуща-Водиця» в частині попереднього погодження вилучення чи добровільної відмови від користування земельними ділянками були внесені у березні 2012 року. А тому, в 2004 році позивач-2 не був обізнаний про спірні правовідносини, а дізнався про них з позову прокурора

Також позивач-3 зазначав, що відповідач-2 наразі не відшкодував позивачу-3 збитки, заподіяні внаслідок вилучення спірної земельної ділянки.

Відповідач-1 проти позову заперечив посилаючись на те, що спірне розпорядження було видано Київською облдержадміністрацією в межах її повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства. Також відповідач-1 вказав, що прокурор не надав належних і допустимих доказів проведення відповідної перевірки Київської обласної державної адміністрації, отже відповідач-1 вважає, що строк позовної давності є пропущеним.

З тих же підстав проти позову заперечив відповідач-2. Також відповідач-2 зазначив, що повністю відшкодував втрати сільськогосподарського виробництва.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

У серпні 2004 року товариство з обмеженою відповідальністю «Медіа» звернулось до Київської обласної державної адміністрації з клопотанням про погодження місця розташування земельної ділянки під розміщення торгівельно-промислового комплексу. Одночасно з клопотанням ТОВ «Медіа» було подано лист державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» від 06.08.2004, адресований ТОВ «Медіа», відповідно до якого ДП «НДВА «Пуща-Водиця» погодило місце розташування земельної ділянки загальною площею 3,4 га (сіножаті) під розміщення торгівельно-промислового комплексу за рахунок земель державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» сільськогосподарського комплексу «Совки» в межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району в довгострокове користування на умовах оренди терміном на 49 років.

Станом на серпень 2004 року вищевказана земельна ділянка належала на праві постійного користування державному підприємству «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», право користування якого посвідчувалось державним актом № 549 від 11.11.2002.

За результатами розгляду клопотання ТОВ «Медіа» 20.08.2004 Київська обласна державна адміністрація прийняла розпорядження № 526 «Про погодження місця розташування об'єкта», яким вирішено погодити товариству з обмеженою відповідальністю «Медіа» місце розташування об'єкта - земельну ділянку площею 3,4 га сіножатей за рахунок земель державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району для розміщення торговельно-промислового комплексу.

25.08.2004 Київською обласною державною адміністрацією листом № 11-32-2110 надано згоду ТОВ «Медіа» на розробку проекту відведення земельної ділянки на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району для розміщення торговельно-промислового комплексу.

26.08.2004 Київським обласним управлінням земельних ресурсів здійснена державна землевпорядна експертиза документації - проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ «Медіа» під розміщення торгівельно-промислового комплексу в межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Документація була розроблена державним підприємством «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

Відповідно до висновку, документація пройшла погодження: Софіївсько-Борщагівської сільської ради, Києво-Святошинської районної ради, Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Києво-Святошинського районного відділу земельних ресурсів, Києво-Святошинського районного відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства, Києво-Святошинської районної санітарно-епідеміологічної станції, Державного управління екології та природних ресурсів в Київській області, обласного центру охорони пам'яток історії, археології та мистецтва.

Підсумкова оцінка якості розглянутої документації була позитивною за умови затвердження розрахунку розміру втрат сільськогосподарського виробництва, а проект землеустрою визнаний таким, що відповідає вимогам земельного законодавства.

31.08.2004 Київська обласна державна адміністрація прийняла розпорядження № 551 «Про надання в оренду земельної ділянки», яким:

- затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ «Медіа» під розміщення торговельно-промислового комплексу на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району, розробленого державним підприємством «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» за договором від 05.08.2004 № 7403;

- вилучила з постійного користування державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» та вирішила надати в оренду на 49 років ТОВ «Медіа» земельну ділянку площею 3,4 га (сіножаті) на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району під розміщення торговельно-промислового комплексу;

- віднесла земельну ділянку до земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення;

- доручила Києво-Святошинській райдержадміністрації укласти та підписати від імені обласної держадміністрації договір оренди спірної земельної ділянки із ТОВ «Медіа» після затвердження в установленому порядку її нормативної грошової оцінки та за умови попереднього відшкодування ним втрат сільськогосподарського виробництва у встановленому порядку, передбачивши обмеження щодо використання земельної ділянки, визначені чинним законодавством та матеріалами погодження проекту відведення.

07.09.2004 між Київською обласною державною адміністрацією (орендодавець, відповідач-1) та ТОВ «Медіа» (орендар, відповідач-2) укладено договір оренди земельної ділянки, посвідчений державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Дудкіною Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1-2139 (далі - Договір).

За умовами вказаного Договору орендодавець надає в оренду, а орендар приймає у строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, що перебуває у державній власності, загальною площею 3,4 га (сіножаті - 3,4), розміщену на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, за межами населеного пункту, для розміщення торгівельно-промислового комплексу.

Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції чинній на час прийняття розпорядження) визначено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

У відповідності до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час прийняття розпорядження) надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У свою чергу вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених Земельним кодексом України, є підставою припинення права користування земельною ділянкою (ст. 141 Земельного кодексу України).

Порядок вилучення земельних ділянок врегульовано в ст. 149 Земельного кодексу України, згідно з якою вилучення земельних ділянок, наданих у постійне користування із земель державної та комунальної власності, для суспільних та інших потреб здійснюється за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування за згодою землекористувача.

Також даною нормою визначені повноваження Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад щодо прийняття рішень про вилучення, критеріями поділу яких є правовий статус земельної ділянки (державна чи комунальна власність), її знаходження та потреби вилучення.

З огляду на це, перш ніж визначити компетенцію Київської обласної державної адміністрації на прийняття рішення про вилучення земельної ділянки (розпорядження № 551 «Про надання в оренду земельної ділянки»), слід дослідити правомірність надання державним підприємством «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» згоди (лист від 06.08.2004) на таке вилучення.

Оскільки мотивами неправомірності надання ДП «НДВА «Пуща-Водиця» згоди на вилучення земельної ділянки є відсутність необхідного обсягу дієздатності останнього в силу застереження, що міститься у п. 6.5 статуту даного підприємства (обмежує право підприємства щодо відчуження майнових об'єктів без погодження з органом управління), саме обставини щодо дієздатності та повноважень є предметом дослідження судом.

Дієздатність - це закріплена законом можливість суб'єкта приватного права (в даному випадку юридичної особи) набувати своїми діями юридичних прав та створювати для себе юридичні обов'язки.

Юридична особа стає правосуб'єктною з моменту свого створення, тобто в момент реєстрації стає не тільки правоздатною, а й дієздатною, і має можливість набувати певних цивільних прав та обов'язків, здійснюючи їх через свої органи (ст. 91, ст. 92 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом підприємницькі товариства мають універсальну правоздатність, яка дає юридичній особі можливість брати участь у будь-яких цивільних правовідносинах. Обмеження універсальної правоздатності юридичної особи можуть бути встановлені системою спеціальних дозволів (ліцензій) окремих видів підприємництва (ч. 3 ст. 92 ЦК України), або рішенням суду (ч. 2 ст. 91 ЦК України).

Водночас, дані обмеження не є обмеженнями дієздатності юридичної особи, оскільки жодним чином не впливають на дії органів управління щодо набуття цивільних прав та обов'язків. В свою чергу, обмеження повноважень органів управління юридичної особи щодо її представництва також не є обмеженням її дієздатності, а тільки свідчить про існування певного порядку, процедури вчинення ними дій в ході набуття цивільних прав та обов'язків.

Отже, доводи про відсутність у ДП «НДВА «Пуща-Водиця» необхідного обсягу дієздатності є такими, що не відповідають засадам дієздатності юридичної особи, визначеним ст. 92 ЦК України.

У серпні 2004 року державне підприємство «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» здійснювало свою діяльність на підставі статуту, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 25.04.2002 № 120 та зареєстрованим Києва-Святошинською районною державною адміністрацією 17.05.2002. Даний статут не містив положень, які б обмежували право підприємства щодо відчуження майнових об'єктів без погодження з органом управління. Навпаки, п. 4.6 статуту у редакції 2002 року підприємству було надано право здійснювати володіння, користування землею і іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства.

Норма, яка передбачала необхідність погодження органу управління на відчуження майнових об'єктів, була введена статутом ДП НДВА «Пуща-Водиця» тільки у 2006 році (п. 6.5), а тому не поширює свою дію на відносини, що мали місце у 2004 році.

Таким чином, відсутні обставини, які би свідчили про неправомірність надання державним підприємством «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» згоди (лист від 06.08.2004) на таке вилучення земельної ділянки.

При цьому, державне підприємство «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» помилково ототожнює згоду на вилучення земельної ділянки з заявою про відмову від права постійного користування. Відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України, добровільна відмова від права постійного користування та вилучення земельної ділянки є окремими самостійними підставами припинення права користування земельною ділянкою, які мають самостійні правові механізми та процедури регулювання (ст. 142 ЗК України та ст. 149 ЗК України). З огляду на це, заява користувача, подана в рамках процедури вилучення земельної ділянки, не може оцінюватись на відповідність вимогам ст. 142 ЗК України.

Вирішуючи питання компетенції Київської обласної державної адміністрації на прийняття рішення про вилучення земельної ділянки (розпорядження № 551 «Про надання в оренду земельної ділянки»), суд виходить з такого.

В силу ст. 149 Земельного кодексу України, вилучення земельних ділянок державної власності віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Київської та Севастопольської міських державних адміністрації місцевих державних адміністрацій, обласних державних адміністрації, районних державних адміністрацій.

Факт належності спірної земельної ділянки до державної власності не є спірною обставиною, визнається сторонами, в силу чого, відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України, не підлягає доказуванню.

Частиною 6 статті 149 Земельного кодексу України визначена компетенція обласних державних адміністрацій щодо вилучення земельних ділянках державної власності. Зокрема, обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті.

Відповідно до частини 5 статті 149 Земельного кодексу України, районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) сільськогосподарського використання;

б) ведення лісового і водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті;

в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо).

За частиною 9 статті 149 Земельного кодексу України (станом на серпень 2004 року) компетенція Кабінету Міністрів України поширювалась на вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллі, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси першої групи площею понад 10 гектарів, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Отже, критерієм розмежування повноважень районних, обласних державних адміністрацій та Кабінету Міністрів України є потреби вилучення, склад і призначення земель.

Земельна ділянка площею 3,4 га, рішення про вилучення якої 31.08.2004 прийняла Київська обласна державна адміністрація (розпорядження № 551 «Про надання в оренду земельної ділянки»), на момент вилучення була віднесена до земель сільськогосподарського призначення (сіножаті), що свідчить про те, що прийняття рішення про її вилучення не відносилось до компетенції Кабінету Міністрів України.

Вилучення даної земельної ділянки здійснювалось з метою надання в оренду ТОВ «Медіа» під розміщення торговельно-промислового комплексу. Таким чином, в даному випадку критерієм розмежування компетенції районної та обласної державної адміністрації є потреби вилучення.

Відносячи до повноважень районних державних адміністрацій прийняття рішень про вилучення земельних ділянок державної власності для будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), законодавець переслідував саме соціально-побутовий характер діяльності таких об'єктів, метою якої є задоволення в першу чергу щоденних побутових та соціальних потреб населення, що проживає в безпосередній близькості від таких об'єктів.

Водночас, діяльність торговельно-промислового комплексу, крім діяльності у сфері торгівлі, що також може бути спрямована на задоволення соціально-побутових потреб населення територіальної громади району, за своїм характером, виходячи з терміну «промисловий», передбачає здійснення певних технологічних операцій, процесів, внаслідок яких отримується певний продукт як результат виробництва, переробки тощо.

Отже, діяльність торговельно-промислового комплексу носить не тільки соціально-побутовий, а й промисловий характер, що, в свою чергу, унеможливлює віднесення прийняття рішення про вилучення земельних ділянок державної власності для розміщення торговельно-промислового комплексу до компетенції районної державної адміністрації.

Таким чином, прийняття 31.08.2004 Київською обласною державною адміністрацією розпорядження № 551 «Про надання в оренду земельної ділянки» було здійснено відповідно до вимог ч. 6 ст. 149 ЗК України - в межах повноважень.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 124 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час прийняття розпорядження) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Згідно із ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час прийняття розпорядження) відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронних і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Статтею 123 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час прийняття розпорядження) передбачено, що відповідна районна державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання про виділення земельної ділянки у місячний строк і дає згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки.

Проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

Як зазначено вище, Київська обласна державна адміністрація листом № 11-32-7119 надала товариству з обмеженою відповідальністю «Медіа» згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району для розміщення торговельно-промислового комплексу.

В силу ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції, чинній станом на 25.08.2004) розпорядження голови місцевою державної адміністрації є актом місцевої державної адміністрації як юридичної форми рішення даного органу, що видається на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень.

Стаття 123 ЗК України (в редакції чинній на час прийняття розпорядження) врегульовує процедуру надання у користування земельних ділянок, наслідком якої є прийняття відповідно рішення (надання, відмова або залишення без розгляду). Отже, прийняття саме такого рішення як рішення, прийнятого на виконання повноважень власника, і з якими пов'язана можливість виникнення у інших осіб прав землекористувача, є тим актом, який в розумінні ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» носить юридичну форму розпорядження.

Відсутність згоди на розроблення проекту відведення земельної ділянки має правовим наслідком залишення клопотання без розгляду і саме дане рішення може бути предметом оскарження. А тому згода на розроблення проекту відведення земельної ділянки не є актом, що носить форму розпорядження.

До даного висновку також дійшов Господарський суд міста Києва при розгляді справи № 911/4352/13 за позовом прокурора Києво-Святошинського району Київської області до Київської обласної державної адміністрації, Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, державне підприємство «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», про: скасування розпоряджень Київської обласної державної адміністрації від 20.08.2004 № 526, від 31.08.2004 № 551; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного 07.09.2004 між Київською обласною державною адміністрацією та товариством з обмеженою відповідальністю «Медіа»; зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа» повернути земельну ділянку, 03.11.2014 ухвалив рішення, яке набуло чинності.

Суд встановив, що спеціальна форма документа, яким закріплюється рішення уповноваженого органу про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, законодавством не встановлена.

Таким чином, під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження наведені у позовній заяві підстави недійсності розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 31.08.2004 № 551 «Про надання в оренду земельної ділянки», з огляду на що позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Оскільки вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного 07.09.2004 між відповідачами, є похідними від вимог про визнання недійсним розпорядження, з недійсністю якого пов'язана недійсність договору, необґрунтованість позову щодо недійсності розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 31.08.2004 № 551 «Про надання в оренду земельної ділянки» свідчить і про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним договору.

Враховуючи необґрунтованість заявлених позовних вимог у даній справі у зв'язку з недоведеністю позивачем факту невідповідності спірних розпорядження та договору вимогам земельного законодавства України, судом не оцінюються доводи щодо позовної давності та не вирішується питання застосування наслідків її спливу, передбачених ст. 267 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 2436 грн. покладається порівну на позивачів.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Київській області (вул. Серпова, 3/14, м. Київ, 03115, код 39817550) до Державного бюджету України 812 грн. судового збору.

Стягнути з Міністерства аграрної політики та продовольства України (вул. Хрещатик, 24, м. Київ, 01001, код 37471967) до Державного бюджету України 812 грн. судового збору.

Стягнути з Державного підприємства "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" (вул. Полкова, 57, м. Київ. 04078, код 00849296) до Державного бюджету України 812 грн. судового збору.

Рішення підписано 27.04.2016.

Суддя С. А. Ковтун