РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2016Справа №910/7180/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сяйво Плюс ЛТД"

про стягнення грошових коштів

Головуючий суддя Цюкало Ю.В.

Суддя Князьков В.В.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники сторін:

від позивача: Гаврилюк О.О. (за довіреністю);

від відповідача: Войцехівський О.В. (за довіреністю);

Чугунов М.В. (за довіреністю).

В судовому засіданні 20 квітня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" (позивач) надійшла позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сяйво Плюс ЛТД" (відповідач) про стягнення 68 166 113,97 грн. строкової заборгованості за кредитом, 11 071 288,07 грн. заборгованості за процентами, 338 360,66 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 36 252,93 грн. 3% річних та 426 848,94 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Кредитного договору № 314-2012 від 20.09.2012 року.

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у якому проти позову заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2015 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/7180/15-г. Призначено розгляд справи у судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 року (колегія суддів у складі: суддя Цюкало Ю.В. - головуючий, судді Князьков В.В., Підченко Ю.О.) на підстві п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України позов Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2016 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2016 року, ухвала Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 року скасована.

23.03.2016 року матеріали справи № 910/7180/15-г було повернуто до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням №04-23/595 від 25.03.2015 року призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/7180/15-г у зв'язку із перебуванням судді Підченко О.Ю. на лікарняному, за результатами якого справу №910/7180/15-г передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Цюкало Ю.В., суддя Князьков В.В., суддя Пукшин Л.Г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2016 року прийнято до провадження вказаної колегії суддів справу №910/7180/15-г. Призначено розгляд справи у судовому засіданні на 11.04.2016 року.

В судовому засіданні 11.04.2016 року у справі оголошено перерву до 20.04.2016 року.

22.06.2015 року через канцелярію до суду від відповідача надійшла заява про фіксацію судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, яке було задоволено судом, оскільки на підставі ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України, на вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

15.04.2016 року відповідач звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду у справі №910/7180/15-г на 1 рік і 6 місяців у зв'язку із складним фінансовим становищем. У цій же заяві позовні вимоги про в частині стягнення кредитних коштів та відсотків визнав, а також просив застосувати ст. 233 Господарського кодексу до вимог позивача про стягнення штрафних санкцій.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.09.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (кредитор або банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрна перспектива» (позичальник) укладено Кредитний договір № 314-2012 (надалі - Договір або Кредитний договір), відповідно до п. 1.1. якого кредитор зобов'язується надати позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 81 543 388,56 грн. (надалі - кредит), а позичальник зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, можливі штрафні санкції та інші платежі, передбачені договором, а також виконати інші обов'язки, визначені договором.

Процентна ставка за користування кредитом - 19% річних. (п. 1.2. Кредитного договору).

Пунктом 1.3. Кредитного договору встановлено, що кінцевим терміном погашення кредиту позичальником є 19 вересня 2013 року включно.

Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно із умови, що до розрахунку приймається календарна кількість днів у році та календарна кількість днів у місяці, методом факт/факт (п. 2.2. Кредитного договору).

Відповідно до п. 2.3. Кредитного договору проценти нараховуються на залишок фактичної заборгованості за Кредитом протягом всього строку користування кредитом. День видачі та день погашення кредиту враховуються як один день (при розрахунку процентів враховується день видачі кредиту, день погашення кредиту не враховується).

Згідно з п. 2.4. Договору проценти за користування кредитом позичальник сплачує щомісяця на рахунок № 156, не пізніше 15 календарного числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані та остаточно при погашенні кредиту.

Відповідно до п. 5.1. Кредитного договору кошти по кредиту надаються за заявками позичальника на одержання коштів (за формою, що викладена в Додатку №1 до Договору), після їхнього акцепту банком. Зобов'язання банку по кредитуванню в рамках даного договору визначаються сумою акцептованої заявки і виникають у момент акцепту заявки. Сума зобов'язань позичальника по кредиту може збільшуватися при акцепті банком наступних заявок, не перевищуючи при цьому максимальної суми ліміту, що передбачена в п. 1.1. та у відповідності до п. 6.1.

Згідно з п. 8.1. Кредитного договору уразі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором кредитор маж право припинити надання кредитних коштів за цим договором, скасувати ліміт кредитування та вимагати дострокового поновного погашення заборгованості позичальника за кредитом разом зі сплатою усіх сум, належних до сплати на дату пред'явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі прострочені проценти), пеню штрафи та інші платежі відповідно до договору.

Відповідно до п. 8.2.10. Договору кредитор вправі пред'явити позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту та виконання інших зобов'язань за договором у разі порушення позичальником строків виконання грошових зобов'язань, передбачених договором, більше ніж на 5 банківських днів.

Пунктом 14.4. Кредитного договору сторони погодили, що за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними прийнятих відповідно до цього договору зобов'язань (п. 15.4. Договору).

05.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрна перспектива» (позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сяйво Плюс Лтд» (новий позичальник) укладено Договір про внесення змін до Кредитного договору № 314-2012 від 20.09.2012 року (далі - Договір про внесення змін) відповідно до п. 1. якого на підставі даного договору та у відповідності з положеннями ст. 520 Цивільного кодексу України здійснюється заміна сторони - позичальника в договорі, в зв'язку з чим всі права та обов'язки позичальника за договором, які існують на момент укладення договору про внесення змін, переходять від позичальника до нового позичальника з моменту вступу договору про внесення змін в силу.

Згідно з п. 2. Договору про внесення змін до нового позичальника від позичальника переходять зобов'язання щодо сплати на користь кредитора кредиту, а також зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом, комісії, пеню штрафи та інші платежі передбачені договором, виконувати всі інші обов'язки покладені на позичальника згідно з умовами договору. Порядок, розміри та строки виконання зобов'язань зі сплати новим позичальником кредитору кредиту та інших платежів визначено договором.

Загальна сума зобов'язань за договором, що переходять до нового позичальника, станом на дату укладення договору про внесення змін становить 82 874 206,73 грн. (п. 3 Договору про внесення змін).

Договір набирає законної сили з дати його підписання (п. 9 Договору про внесення змін).

Крім того, Договором про внесення змін також змінено розмір кредитної лінії на 82 874 206,73 грн., а проценту ставку за користування кредитом - 24%.

15.08.2014 року між позивачем та відповідачем укладено Договір про внесення змін до Кредитного договору № 314-2012 від 20.09.2012 року, яким сторони погодили, що процентна ставка за користування кредитом у гривні починаючи з 01.11.2014 року встановлюється в розмірі 13,5% річних. Кінцевий термін погашення кредиту - 18.09.2020 року включно.

20.02.2015 року на підставі п. 8.1., 8.2.10. Кредитного договору позивач звернувся до відповідача із вимогою № 31/2-2186 від 19.02.2015 року про стягнення 68 166 113,97 грн. строкової заборгованості за кредитом, 11 071 288,07 грн. заборгованості за процентами, 338 360,66 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 36 252,93 грн. 3% річних та 426 848,94 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ВіЕйБі Банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ВіЕйБі Банк" (далі - ПАТ "ВіЕйБі Банк") та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно (відповідна інформація розміщена на сайті http://www.fg.gov.ua/).

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання умов Кредитного договору № 314-2012 від 20.09.2012 року, щодо виплати кредитних коштів та процентів за їх користування, у зв'язку із чим просить стягнути з останнього 68 166 113,97 грн. строкової заборгованості за кредитом, 11 071 288,07 грн. заборгованості за процентами, 338 360,66 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 36 252,93 грн. 3% річних та 426 848,94 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів.

Відповідач у відзиві зазначив, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження отримання кредитних коштів за Кредитним договором № 314-2012 від 20.09.2012 року.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Статтею 174 Господарського кодексу передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом. Якщо майново-господарське зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами, зобов'язаною та управненою сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як свідчать матеріали справи, позивачем було надано кредитні кошти за Кредитним договором № 314-2012 від 20.09.2012 року, що підтверджується меморіальними ордерами та банківськими виписками, проте відповідачем допущено неналежне виконання умов вказаного договору, у зв'язку із чим станом на день розгляду спору заборгованість останнього за кредитом становить 68 166 113,97 грн., строк повернення якого відповідно до п.п. 8.1. та 8.2.10. Кредитного договору настав.

Перевіривши розрахунок процентів річних, наданий позивачем, з урахуванням умов Договору, ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про його неправильність, у зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню 7 372 392,11 грн.

При цьому, суд відмічає, що Додаткові угоди про зміну процентної ставки з 03.12.2012 року по 30.06.2013 року в розмірі 25%, з 01.07.2013 року по 04.11.2013 року в розмірі 28%, в порядку вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суду позивачем не надано.

Позивач стверджував, що Кредитний договір № 314-2012 від 20.09.2012 року з усіма додатками переданий до Головного управління СБУ України у м. Києві та Київській області і банку і на час розгляду справи в суді не повернутий.

Ухвалою Господарського суду міста від 07.10.2015 року судом вирішено звернутись із судовим запитом про надання інформації та завірених копій документів до Служби безпеки України.

У судовому запиті № 910/7180/15-г від 07.10.2015 року суд просив Головне управління СБУ України у м. Києві та Київській області надати належним чином завірені копії Кредитного договору №314-2012 від 20.09.2012 року з усіма додатковими угодами до нього, та платіжних документів (меморіальних ордерів, виписок з банку тощо), які підтверджують перерахування ПАТ "ВіЕйБі Банк" коштів на підставі вказаного кредитного договору.

22.10.2015 року через канцелярію до суду від надійшов лист № 51/12-9584 від 22.10.2015 року Головного управління СБУ України у м. Києві та Київській області, у якому повідомлено, що 15.12.2014 року кредитний договір укладений між відповідачем та позивачем повернуто останньому, що підтверджується підписом працівника банку про отримання, в тому числі Кредитного договору № 314-2012 від 20.09.2012 року.

Згідно із листом № 20-50449 від 30.11.2015 року Головного слідчого управління Національної поліції України в ході розслідування кримінального провадження, зареєстрованого 05.11.2014 року в ЄРДР за № 0000496 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України оригінали кредитних договорів, кредитні справи та юридичні справи за рахунками клієнтів банку визнані у ході досудового розслідування речовими доказами та зберігаються в матеріалах вказаного кримінального провадження, у зв'язку із чим підстави для повернення таких документів позивачу відсутні.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З урахуванням викладеного, судом розраховано проценти річних за користування кредитом, які підлягають до сплати в розмірі 19% за період з 20.09.2012 року по 04.11.2013 року, в розмірі 24% з 05.11.2013 року по 31.08.2014 року, в розмірі 16,1% з 01.09.2014 року по 31.10.2014 року (в межах позовних вимог) та в розмірі 13,5% з 01.11.2014 року по 29.01.2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. №23/466 та лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997р. №62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012р. №52/30).

Окрім того, індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. За таких обставин застосовувати індекс інфляції у випадку, коли борг виник у певному місяці і в тому же місяці був погашений, - підстави відсутні. Крім того, при розрахунку інфляційних нарахувань мають бути враховані рекомендації, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», згідно з якими при застосуванні індексу інфляції слід умовно вважати, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 до 31 числа, то розрахунок починається за наступного місяця - червня.

Перевіривши розрахунок 3% річних за несвоєчасну сплату процентів позивача, з урахуванням умов Договору, ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що відповідна позовна вимога підлягає задоволенню в частині стягнення 23 570,89 грн.

Позовна вимога про стягнення інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів, розрахована на суму заборгованості 9 558 560,64 грн. за період з 16.12.2014 року по 15.01.2015 року та суму заборгованості 10 340 136,49 грн. за період з 16.01.2015 року по 29.01.2015 року, з урахуванням визначених позивачем періодів та Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», судом відхиляється.

Щодо стягнення 338 360,66 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, суд повідомляє наступне.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, з урахуванням умов Договору, ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про його неправильність, за розрахунком суду з відповідача підлягає стягненню 219 995,01 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів.

При цьому, суд відхиляє клопотання відповідача про зменшення розміру пені на підставі ст. 233 Господарського кодексу України, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкції. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

За розрахунком суду розмір стягуваної пені не є надмірно великим порівняно з основною сумою заборгованості, що зумовлює відхилення відповідного клопотання відповідача.

Клопотання щодо зменшення 3% річних та інфляційних втрат судом відхиляється оскільки останні не є неустойкою.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно з п. 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом (п. 7.1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»).

Звітом про фінансову звітність (складено ТОВ «Аудиторська фірма «Аудит-Стандарт») станом на 31.12.2015 року встановлено, що результат аналізу показників фінансової звітності відповідача має значення чистих активів в сумі 252 508,9 тис. грн.., що є меншим значенням від показника статутного фонду та не відповідає встановленим вимогам ст. 155 Цивільного кодексу України та чинного законодавства України, а економічні показники на вказані дати мають всі ознаки критичного фінансового стану підприємства.

Зважаючи на наявність інфляційних процесів у економіці, висновки викладені у звіті про фінансовий стан відповідача станом на 31.12.2015 року, те, що відповідачем частково виконувалися зобов'язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів, а також визнання останнім позову в частині основного боргу та процентів, суд дійшов висновку про задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду у справі №910/7180/15-г на 1 рік і 6 місяців (18 місяців).

Судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України стягується з відповідача на користь Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СЯЙВО ПЛЮС ЛТД" (03045, м. Київ, вулиця Новопирогівська, будинок 50, ідентифікаційний код 35894448) на користь Публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК" (04119, м. Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 27 Т, ідентифікаційний код 19017842), грошові кошти: 68 166 113,97 грн. (шістдесят вісім мільйонів сто шістдесят шість тисяч сто тринадцять гривень 97 копійок) строкової заборгованості за кредитом, 7 372 392,11 грн. (сім мільйонів триста сімдесят дві тисячі триста дев'яносто дві гривні 11 копійок) заборгованості за процентами, 219 995,01 грн. (двісті дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто п'ять гривень 01 копійка) пені за несвоєчасну сплату процентів, 23 570,89 грн. (двадцять три тисячі п'ятсот сімдесят гривень 89 копійок) 3% річних за несвоєчасну сплату процентів.

Відстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 року у справі № 910/7180/15-г шляхом сплати суми основного боргу, процентів, пені, 3% річних за несвоєчасну сплату процентів в загальному розмірі 75 782 071,98 грн. (сімдесят п'ять мільйонів сімсот вісімдесят дві тисячі сімдесят одна гривня 98 копійок) на 18 місяців з дати набрання рішенням суду законної сили.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СЯЙВО ПЛЮС ЛТД" (03045, м. Київ, вулиця Новопирогівська, будинок 50, ідентифікаційний код 35894448) на користь Державного бюджету України грошові кошти: 69 193,31 грн. (шістдесят дев'ять тисяч сто дев'яносто три гривні 31 копійка) судового збору.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Після набрання рішенням суду законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 25.04.2016 року.

Головуючий суддя Цюкало Ю.В.

Суддя Князьков В.В.

Суддя Пукшин Л.Г.