ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 р. Справа № 923/55/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П. при секретарі Бєловій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-ГРУПП" в особі Запорізької філії товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-ГРУПП", м. Запоріжжя

до: приватного підприємства "Тавріяпромсервіс" м. Херсон

про стягнення 22233грн. 92коп.

та за зустрічним позовом приватного підприємства "Тавріяпромсервіс" м. Херсон

до товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-ГРУПП" в особі Запорізької філії товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-ГРУПП", м. Запоріжжя

про стягнення 34200грн.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом - не прибули

від відповідача за первісним позовом - уповноважена особа ОСОБА_1, довір. від 25.09.2015р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-ГРУПП" в особі Запорізької філії товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-ГРУПП" (позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення приватного підприємства "Тавріяпромсервіс" (відповідач) грошових коштів в розмірі 22233 грн. 92 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланнями на умови договору №0806/33-2 на транспортно-експедиторського обслуговування на внутрішньому та міжнародному сполучені від 08.06.2015 р., положення ст. 509, 526, 610, 625, 629 ЦК України.

11 лютого 2016 року відповідач заявив зустрічний позов, в якому просить стягнути з позивача за первісним позовом збитки, завдані неналежним виконанням умов договору в розмірі 34200 грн. (т.1 а.с. 29-32).

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані посиланням на положення ст. 14 ЗУ "Про транспортно-експедиторську діяльність", ст.ст. 22, 929, 932, 934 ЦК України, ст.ст. 224, 316 ГК України.

Ухвалою суду від 11.02.2016 р. прийнято до розгляду сумісно з первісним позовом у справі № 923/55/16 зустрічну позовну заяву приватного підприємства "Тавріяпромсервіс" до товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-ГРУПП" в особі Запорізької філії товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-ГРУПП" про стягнення 34200 грн.

01 березня 2016 року до суду від позивача за первісним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву.

У даному відзиві позивач за первісним позовом просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову у зв'язку із безпідставністю заявлених позовних вимог, посилаючись на п. 7.11 договору (т.1 а.с. 114-166).

За клопотанням відповідача судом було продовжено строк вирішення спору на підставі ч. 3 ст. 69 ГПК України.

Після закінчення розгляду справи в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача за первісним позовом, суд -

в с т а н о в и в:

Предметом первісного позову є вимога про стягнення з приватного підприємства "Тавріяпромсервіс" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-ГРУПП" в особі Запорізької філії товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-ГРУПП" суми заборгованості у розмірі 22233 грн. 92 коп.

Матеріали справи свідчать, що 08.06.2015 р. між ЗФ ТОВ "ІТЛ-ГРУПП" (експедитор) та ПП "Тавріяпромсервіс" (замовник) було укладено договір № 0806/33-2 на транспортно-експедиторського обслуговування у внутрішньому та міжнародному сполучені (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, даний договір визначає порядок взаємовідносин, які виникають між сторонами при організації, здійсненні та розрахунках за транспортно-експедиторські послуги, які надаються експедитором замовнику, пов'язані з перевезенням вантажів на міжнародному та внутрішньому автомобільному сполученні.

Згідно п. 1.2. договору, замовник доручає, а експедитор приймає на себе зобовязання за рахунок коштів замовника організувати перевезення вантажів замовника і здійснити розрахунки з транспортними організаціями за перевезення вантажів замовника.

Відповідно до п. 5.4. оплата організації перевезення та винагороди експедитору проводиться на протязі 3 (трьох) днів з моменту доставки вантажу, якщо інше не вказано в заявці. Підставою для оплати транспортно-експедиторських послуг замовником є акт виконаних робіт, якщо інше не вказано в заявці.

Пунктом 4.1.8. договору передбачено, що замовник зобовязаний сплатити вартість послуг експедитора згідно договору.

Матеріали справи містять заявку від 20.08.2015 р., яка є невідємною частиною договору, з якої вбачається, що умовами оплати є: б/н з ПДВ 40% після завантаження, решта фрахту після вивантаження.

Тобто, умови оплати по договору встановлені саме в заявці, яка є невідємною частиною договору.

З матеріалів справи вбачається, що ПП "Тавріяпромсервіс" сплатило ЗФ ТОВ "ІТЛ-ГРУПП", згідно заявки до договору, після завантаження 40% фрахту 10800 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1046 від 27.08.2015 р.

Решту фрахту 16200 грн., замовник повинен був сплатити експедитору після вивантаження, тобто після доставки вантажу до його одержувача.

31.08.2015 р. вантаж був доставлений до його одержувача СП ТОВ "Камако Плюс", що підтверджується печаткою СП ТОВ "Камако Плюс" на міжнародній товарно-транспортній накладній.

Тобто, після доставки вантажу 31.08.2015 р. до його одержувача згідно заявки до договору у замовника виник обовязок щодо сплати експедитору решти фрахту у розмірі 16200 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем за первісним позовом направлено відповідачу претензію № 15/12 від 15.12.2015 року з вимогою сплатити суму заборгованості за договором в розмірі 16200 грн. Відповідач не надав доказів реагування на зазначену претензію та доказів погашення заборгованості.

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом пояснив, що решта фрахту сплачена не була у звязку з неякісним наданням послуг при перевезенні транспортним засобом, про що було повідомлено позивача за первісним позовом, листом № 37 від 21.10.2015 р. (т.1 а.с. 82).

Крім того, представник відповідача за первісним позовом звернув увагу суду на те, що в товарно-транспортній накладній (CMR) у графі 24 в примірнику позивача та відповідача є розбіжності в отриманні товару.

Судом витребувано та оглянуто в судовому засіданні обидва оригінали товарно-транспортної накладної (CMR).

Так, в примірнику позивача за первісним позовом в графі 24 товарно-транспортної накладної (CMR) зазначено, що вантаж одержано 31.08.2015 р. ОСОБА_2, а в примірнику відповідача за первісним позовом вказано, що вантаж одержано 31.08.2015р. зав. складом Маталигою на підставі акту експертизи № 7/1728-1 від 01.09.2015 р., однак жодним чином сторонами не заперечується факт поставки та одержання товару 31.08.2015 р. за місцем його призначення.

Тобто, оригінал товарно-транспортної накладної (CMR) з відмітками вантажовідправника, перевізника (експедитора), отримувача вантажу і митних органів є лише підтвердженням факту надання послуг.

Згідно з ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплексом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Таким чином, позивачем належним чином виконав умови договору та здійснено перевезення, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR), наявною в матеріалах справи.

Як зазначалось раніше, заявкою від 20.08.2015 р., яка є невідємною частиною договору передбачено, що умовою оплати є: б/н з ПДВ 40% після завантаження, решта фрахту після вивантаження.

Згідно зі ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобовязується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, повязаних з перевезенням вантажу.

З зазначеною нормою кореспондуються приписи статті 316 Господарського кодексу України та стаття 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України одностороння відмова від виконання умов договору не допускається, а тому несплата відповідачем грошових коштів є порушенням господарських зобовязань за вказаним договором.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Як встановлено статтею 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом в частині стягнення з відповідача за первісним позовом грошових коштів в сумі 16200 грн. підлягають задоволенню.

Щодо стягнення нарахованих позивачем за первісним позовом пені в розмірі 2793грн. 92 коп. та штрафу в розмірі 3240 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 7.13. договору передбачено, що за порушення строків оплати виконаних транспортно-експедиторських послуг, замовник сплачує експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день затримки оплати платежу.

Відповідно до п. 7.14. договору передбачено, що за порушення строків оплати виконаних транспортно-експедиторських послуг більше ніж на 30 календарних днів, замовник сплачує експедитору штраф у розмірі 20% від суми заборгованості.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського Кодексу України зазначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За приписом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 2 ст. 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України", що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі загальної подвійної облікової ставки.

Здійснивши перевірку правильності зазначених нарахувань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення пені в розмірі 2793грн. 92 коп. та штрафу в розмірі 3240 грн. позивачем доведені та підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем на підставі ст. 33 ГПК України документально було доведено ті обставини, на які він посилався в позовній заяві як на підставу своїх позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем за первісним позовом вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Понесені позивачем за первісним позовом витрати зі сплати судового збору відшкодовуються йому за рахунок відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Щодо зустрічного позову, то суд виходить з наступного.

Матеріали справи свідчать, що 08.06.2015 р. між ЗФ ТОВ "ІТЛ-ГРУПП" (експедитор) та ПП "Тавріяпромсервіс" (замовник) було укладено договір № 0806/33-2 на транспортно-експедиторського обслуговування у внутрішньому та міжнародному сполучені (надалі - договір).

Згідно п. 1.2. договору, замовник поручає, а експедитор приймає на себе зобовязання за рахунок коштів замовника організувати перевезення вантажів замовника і здійснити розрахунки з транспортними організаціями за перевезення вантажів замовника.

Таким чином, відповідно до предмету договору відповідач за зустрічним позовом зобовязався для позивача за зустрічним позовом організувати та здійснити перевезення вантажів.

20.08.2015 року між позивачем за зустрічним позовом та відповідачем за зустрічним позовом була оформлена заявка на перевезення вантажу за маршрутом м Херсон, Україна м. Борисов, Республіка Білорусь, вантажним автомобілем: марка а/м, д/н: RENAULT, АР8967СР, напівпричіп КОGEL, АР6811ХР (надалі - Заявка на перевезення).

Відповідно до заявки на перевезення, виконавцем перевезення виступила Запорізька філія ТОВ "ІТЛ-ГРУПП".

26.08.2015 р. в рамках виконання зазначеного договору і відповідно до узгодженої між сторонами заявкою, інвойсом № 0006 від 21.08.2015 р. було передано водію лінію для виробництва гірчиці.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем за зустрічним позовом було залучено ФОП ОСОБА_3 як експедитора на підставі договору № 2001/33-1 на транспортно-експедиторське обслуговування на внутрішньому та міжнародному сполучені від 20.01.2015 р.

В свою чергу ФОП ОСОБА_3 20.08.2015 р. уклав договір № 2008/33-1 транспортного експедирування вантажів автомобільним транспортом у міжнародному і внутрішньому сполучені від 20.08.2015 р. з перевізником ТОВ "Вікі-Транс".

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що дане обладнання було ним завантажено в поданий транспортний засіб RENAULT, АР8967СР, напівпричіп КОGEL, АР6811ХР і закріплено в кузові автомобіля, з метою забезпечення збереженості обладнання і рухомого складу при перевезенні автомобільним транспортом.

Згідно п. 4.2.4. договору № 0806/33-2 від 08.06.2015р. відповідач за зустрічним позовом зобов'язаний організувати перевірку відповідності кріплення і укладки вантажу на рухомому складі вимогам безпеки руху і забезпечення збереження рухомого складу та вантажу. У разі порушень довести до відома позивача за зустрічним позовом, вказати вантажовідправнику на неправильну укладку і кріплення вантажу, а також зробити відповідні записи в товаро-транспортній накладній (СМR), якщо вантажовідправник не виконав вимоги водія з питань зміни укладання і розміщення вантажу.

Матеріалами справи підтверджено, що водій прийняв обладнання до перевезення та ніяких зауважень з боку відповідача за зустрічним позовом з приводу укладання та кріплення обладнання на адресу позивача за зустрічним позовом не надходило.

31.08.2015 р. при розмитнення і приймання вантажу було виявлено, що вантаж пошкоджений і має механічні пошкодження.

Про прийняття вантажу з механічними пошкодженнями 31.08.2015р. був складений акт про пошкодження вантажу під час перевезення автомобільним транспортом, позивач за зустрічним позовом, водій і покупець підписали даний акт без зауважень.

31.08.2015р. позивачем за зустрічним позовом було направлено відповідачу за зустрічним позовом повідомлення про пошкодження вантажу та прибути у найкоротші терміни для складання акту.

01.09.2015 р. був отриманий акт експертизи № 7/1728-1 Білоруської торгово-промисловою палатою, утворення дефектів механічного характеру в обладнанні сталося в процесі руху транспорту.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що для зменшення збитків між Позивачем та СП "Камако ПЛЮС" ТОВ по договору № 190315 від 19.03.2015 р. було досягнуто згоди про те що, позивач за зустрічним позовом самостійно своїми силами усуває пошкодження, у зв'язку з чим позивач за зустрічним позовом поніс витрати в сумі 34200грн.

30.11.2015 р. вих. № 1/30-11 для врегулювання договірних відносин між ТОВ "ІТЛ-ГРУП" в особі Запорізької філії та ПП "Тавріяпромсервіс" був запропонований варіант припинення зобов'язань зарахуванням зустрічної вимоги за згодою сторін, але на даний лист-пропозицію відповіді не було надано.

Згідно зі ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобовязується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, повязаних з перевезенням вантажу.

З зазначеною нормою кореспондуються приписи статті 316 Господарського кодексу України та стаття 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Статтею 932 ЦК України передбачено, що експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за невиконання або неналежне виконання обов'язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування. Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України, договір є обовязковим для виконання сторонами, а зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 934 ЦК України за порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього кодексу.

Згідно з ст. 610 глави 51 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 глави 51 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено.

Статтею 226 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобовязаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим субєктам зобовязаний відшкодувати на вимогу цих субєктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є, у тому числі, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч.1 ст. 623 ЦК України).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків та їх розміру, причинного звязку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками, вини.

Суд вважає, що в даному випадку наявні всі елементи складу цивільного правопорушення з боку відповідача, необхідні для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, а саме:

1) Наявні порушення зобов'язань Відповідача, підтверджується актом експертизи №7/1728-1 Білоруської торгово-промисловою палатою від 01.09.2015 р. та актом про пошкодження вантажу при перевезенні автомобільним транспортом від 31.08.2015 р.

2) Наявні збитки в розмірі 34200,00 грн. спричиненні протиправною поведінкою Відповідача.

3) Наявний причинний зв'язок між протиправною поведінкою Відповідача, та збитками, спричиненими останнім Позивачу.

4) Наявна вина Відповідача, підтверджується актом експертизи № 7/1728-1 Білоруської торгово-промисловою палатою від 01.09.2015 р. та актом про пошкодження вантажу при перевезенні автомобільним транспортом від 31.08.2015 р.

В своєму відзиві відповідач за зустрічним позовом посилається на п. 7.11 договору № 0806/33-2 від 08.06.2015р., яким передбачено, що за часткову чи повну порчу, чи втрату вантажу під час перевезення, відповідальність перед замовником несе перевізник, який безпосередньо здійснює доставку вантажу вантажоотримувачу, а тому відшкодовувати вартість вантажу позивачу за зустрічним позовом має перевізник ТОВ "Вікі-транс".

Суд не погоджується з такою думкою враховуючи наступне.

Згідно з ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавство.

За приписами ч.1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України, передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України, передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частина 1 ст. 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Враховуючи те, що сторони у п. 7.11 договору № 0806/33-2 від 08.06.2015р. досягли згоди про те, що за часткову чи повну порчу, чи втрату вантажу під час перевезення, відповідальність перед замовником несе перевізник, який безпосередньо здійснює доставку вантажу вантажоотримувачу, що суперечить ст. 932 ЦК України, якою передбачено, що у разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Враховуючи викладене та скористувавшись наданим суду правом на підставі ст. 83 ГПК України, суд визнає недійсним п. 7.11 договору № 0806/33-2 укладеного 08.06.2015 р. між ЗФ ТОВ "ІТЛ-ГРУПП" (експедитор) та ПП "Тавріяпромсервіс" .

Судом було зобовязано позивача за зустрічним позовом надати обґрунтований розрахунок суми боргу по зустрічному позову в сумі 34200грн., який наданий був суду 25.04.2016 р. і з розрахунком якого суд погодився.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів відповідача за зустрічним позовом про те, що експедитор не несе відповідальність перед замовником.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем на підставі ст. 33 ГПК України документально було доведено ті обставини, на які він посилався в позовній заяві як на підставу своїх позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем за зустрічним позовом підлягають задоволенню.

Понесені позивачем за зустрічним позовом витрати зі сплати судового збору відшкодовуються йому за рахунок відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги за первісним позовом задовольнити.

2. Стягнути з приватного підприємства "Тавріяпромсервіс" (м. Херсон вул. 9 Східна 70, код 36329779) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-ГРУПП" в особі Запорізької філії товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-ГРУПП" (м. Запоріжжя вул. Перемоги 131-В, код 37865529) 16200грн. 00коп. основного боргу, 2793грн. 92коп. пені, 3240грн. 00коп. штрафу та 1378грн. 00коп. судового збору.

3. Визнати недійсним п. 7.11 договору № 0806/33-2, укладеного 08.06.2015 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-ГРУПП" в особі Запорізької філії товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-ГРУПП" та приватним підприємством "Тавріяпромсервіс".

4. Позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити.

5. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-ГРУПП" в особі Запорізької філії товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЛ-ГРУПП" (м. Запоріжжя вул. Перемоги 131-В, код 37865529) на користь приватного підприємства "Тавріяпромсервіс" (м. Херсон вул. 9 Східна 70, код 36329779) 34200грн. 00коп. збитків та 1378грн. 00коп. судового збору.

6. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06.05.2016р.

Суддя В.П.Ярошенко