донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

25.04.2016 справа №908/881/13-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді Склярук О.І. Дучал Н.М., Ушенко Л.В.
При секретарі Поляковій А.О.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: від третьої особи:не з'явився не з'явився не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги1.Товариства з обмеженою відповідальністю «Віра-2», м.Запоріжжя 2. ОСОБА_4, м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від27.01.2016р.
у справі№ 908/881/13-г (головуючий Давиденко І.В., судді Смірнов О.Г., Топчій О.А.)
за позовомОСОБА_4, м. Запоріжжя
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Віра-2», м.Запоріжжя
третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаТовариство з обмеженою відповідальністю «Енергомашкомплекс», м. Запоріжжя
простягнення вартості частки майна

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" про стягнення вартості частки майна, пропорційної частці ОСОБА_4 в статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" та належну ОСОБА_4 частку прибутку, одержаного Товариством з обмеженою відповідальністю "Віра-2" до моменту виходу позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2".

Рішенням господарського суду Запорізької області у справі № 908/881/13-г від 27.01.2016р. позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" на користь ОСОБА_4 446 170,00 грн. вартості частки в статутному капіталі товариства. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" в дохід Державного бюджету України 8 923,40 грн. судового збору.

Рішення обґрунтовано доведеністю позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Віра-2» звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення по справі скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Вважає, що рішення по справі прийнято без врахування усіх обставин справи. Зокрема посилається, що висновки будівельно-технічної та економічної експертизи не можуть бути прийняти судом до уваги.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 23.02.2016р. було порушено апеляційне провадження по справі № 908/881/13-г.

Також до Донецького апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга від ОСОБА_4 на рішення господарського суду Запорізької області від 27.01.2016р. у справі №908/881/13-г, в якій заявник просить поновити строк на апеляційне оскарження, рішення суду в частині задоволення вимог залишити без змін та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляції у розмірі 781 466,75 грн., 3% річних - 36 048,10 грн. та витрат з оплати експертизи - 25 248 грн.

Ухвалою від 23.02.2016р. апеляційним господарським судом поновлено пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги, апеляційна скарга ОСОБА_4 прийнята до провадження для спільного розгляду з раніш поданою апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Віра-2».

11.03.2016р. від Товариства з обмеженою відповідальністю «Віра-2» надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення. Вважає, що вона є необґрунтованою, оскільки позивач просить задовольнити свої уточнені позовні вимоги, в тому числі про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, що є фактично зміною предмету позову та судом не були прийняті до розгляду, а тому і не розглядалися по суті. Не вирішення питання господарським судом щодо розподілу втрат з оплати позивачем проведених у справі експертиз є об'єктивним, оскільки позивачем не було надано до матеріалів справи підтверджуючих документів про їх оплату.

11.03.2016р. від ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ТОВ «Віра-2» залишити без задоволення, а рішення суду від 27.01.2016р. в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартості частки у статутному капіталі без змін.

Представники позивача, відповідача та третьої особи у судове засідання, яке було призначено на 25.04.2016 р. не з'явилися. Про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. У попередніх судових засіданнях позивач наполягав на задоволенні своєї апеляційної скарги, але просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Представник відповідача у попередньому судовому засіданні просив суд задовольнити його апеляційну скаргу у повному обсязі.

З огляду на наведене, судова колегія вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представників сторін.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Дослідивши обставини справи, апеляційну скаргу, судова колегія зазначає наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом, відповідно до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" (із змінами та доповненнями, затвердженими загальними зборами учасників 07.02.2003р. та зареєстрованими у Відділі реєстрації та Єдиного реєстру Запорізької міської ради 16.12.2003р.), позивач був учасником Товариства з 21 часткою в статутному фонді.

02.12.2011р. позивач звернувся з нотаріально посвідченою заявою до відповідача про вихід зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2", відповідно до якої просив провести розрахунок вартості належної йому частки в майні Товариства, виходячи з ринкової (справедливої) оцінки вартості майна Товариства, яка підтверджена висновком незалежної експертизи або надати погоджену частину майна в натуральній формі згідно зі ст. 54 Закону України "Про господарські товариства".

Заява була отримана відповідачем 02.12.2011р., що підтверджується підписом директора відповідача на зазначеній заяві з відміткою про її отримання.

02.12.2011р. на Загальних зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" було вирішено "виключити" ОСОБА_4 із учасників товариства; розрахунки провести згідно із законодавством. Зазначене підтверджується випискою з протоколу № 3 від 02.12.2011р. загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2".

Рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" від 02.12.2011р. про проведення розрахунків не виконано. Відповідачем не виплачено позивачу вартість належної йому частки майна Товариства.

Відповідач направив позивачу лист № 2811-1 від 28.11.2012р., в якому зазначив, що чисті активи Товариства мають від'ємне значення. До листа було додано копію балансу станом на 02.12.2012р. та копію звіту про фінансові результати за 11 місяців 2010 року.

06.02.2013р. позивач направив на адресу відповідача лист з вимогою надати баланс та звіт про фінансові результати; протокол Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2", яким затверджено звіт про діяльність товариства за 11 місяців 2011 року.

Відповідач на вказаний вище лист позивача не відреагував, витребувані документи не надав.

У зв'язку з невиконанням відповідачем рішення загальних зборів, позивач звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Як зазначалося вище, рішенням по справі позовні вимоги задоволено повністю. Рішення обґрунтовано доведеністю позовних вимог.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства України не виплачено належну позивачу частину вартості майна після виходу зі складу учасників Товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно ст. 140 Цивільного кодексу України товариство з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом.

Положеннями ст. 148 Цивільного кодексу України встановлено, що учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному фонді, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом. Спори, що виникають у зв'язку з виходом учасника із товариства з обмеженою відповідальністю, у тому числі спори щодо порядку визначення частки у статутному капіталі, її розміру і строків виплати, вирішуються судом.

Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про господарські товариства" встановлено, що господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України "Про господарські товариства", товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 88 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарського товариства мають право вийти в передбаченому установчими документами порядку зі складу товариства.

Статтею 10 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що учасники товариства мають право вийти в установленому порядку з товариства.

Згідно зі ст. 54 Закону України "Про господарські товариства", при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному (складеному) капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного Товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником Товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Отже, при виході учасника з Товариства з обмеженою відповідальністю у Товариства виникає обов'язок сплатити йому вартість частини майна Товариства, пропорційну його частці у статутному капіталі Товариства, або здійснити такий розрахунок на вимогу учасника та за згодою Товариства у натуральній формі.

З матеріалів справи вбачається, та не оспорюється сторонами, що позивач був учасником товариства і йому належала 21 частка в статутному фонді (капіталі) товариства. Про це, зокрема зазначено у пункті 4.5 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2.

02.12.2011р. позивач звернувся з нотаріально посвідченою заявою до відповідача про вихід зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2", відповідно до якої просив провести розрахунок вартості належної йому частки в майні Товариства, виходячи з ринкової (справедливої) оцінки вартості цього майна, підтвердженої висновком незалежної експертизи, або надати погоджену частину майна в натуральній формі згідно зі ст. 54 Закону України "Про господарські товариства".

Вказана вище заява була отримана відповідачем 02.12.2011р., що підтверджується підписом директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" на зазначеній заяві з відміткою про її отримання.

02.12.2011р. на Загальних зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" було вирішено "виключити" ОСОБА_4 із учасників товариства; розрахунки провести згідно із законодавством, про що свідчить виписка з протоколу № 3 від 02.12.2011р. Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2".

Як правильно зазначив місцевий господарський суд, вартість частки майна товариства, належної до сплати учаснику, що виходить (виключається) з товариства, повинна визначатися з розрахунку вартості усього майна, що належить товариству, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення тощо з урахуванням майнових зобов'язань товариства.

Згідно з п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008р. № 13, при визначенні порядку і способу обчислення вартості частини майна товариства та частини прибутку, яку має право отримати учасник при виході (виключенні) з товариства з обмеженою відповідальністю (товариства з додатковою відповідальністю), а також порядку і строків їх виплати господарські суди мають застосовувати відповідні положення установчих документів товариства. У випадку неврегульованості в установчих документах вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, що визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства.

Відповідно до п. 12.3 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" встановлено, що при виході учасника з товариства йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному фонді. Виплата відбувається після затвердження звіту за рік і в якому він вийшов з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2", та в строк до 12 місяців з дня виходу. За вимогою учасника та за згодою Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" внесок може бути повернений повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, сплачується належна йому частина прибутку, одержана Товариством у даному році до моменту його виходу. Майно, яке передано учасником Товариства тільки у користування, повертається йому в натуральній формі без винагороди.

Як свідчать матеріали справи, під час розгляду справи місцевим господарським судом було проведено декілька експертиз.

Відповідно до висновку № 1895 від 13.11.2013р. судової будівельно-технічної експертизи Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональне судово-експертне бюро" вбачається, що ринкова вартість об'єкта оцінки (приміщень №№ 201, 204, 205, 206 житлового будинку АДРЕСА_1), з'ясована дохідним підходом, без врахування ПДВ, станом на грудень 2011р., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, станом на 02.12.11. може складати 5 802 040,60 грн.

Згідно висновку Київської незалежної судово-експертної установи № 1239 від 15.06.2015р. вбачається, що ринкова вартість нежитлових приміщень №№ 201, 204, 205, 206, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 станом на 02.12.11. становить 7 158 995,00 грн. без ПДВ.

Висновком додаткової судово-економічної експертизи № 4669/4670-15 від 18.12.2015р. встановлено, що вартість частини майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2", пропорційна кількості часток ОСОБА_4 у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" станом на 02.12.2011р. на підставі: висновку будівельно-технічної експертизи № 1895 від 13.11.2013р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональне судово-експертне бюро" складає - 315,35 тис. грн.; на підставі висновку Київської незалежної судово-експертної установи № 1239 від 15.06.15. складає - 447,28 тис. грн.

При прийнятті рішення, місцевий господарський суд прийняв до уваги саме висновок Київської незалежної судово-експертної установи № 1239 від 15.06.2015р.

Приймаючи до уваги саме вище зазначений висновок суд послався на наступне.

У пункті 36 Загальних засад оцінки майна та майнових прав, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10.09.2003р. закріплено, що оцінювач застосовує, як правило, кілька методичних підходів, що найбільш повно відповідають визначеним меті оцінки, виду вартості за наявності достовірних інформаційних джерел для її проведення.

Для проведення оцінки майна застосовуються такі основні методичні підходи: витратний, дохідний, порівняльний (п.38 Засад).

Згідно висновку судова будівельно-технічна експертиза № 1895 від 13.11.2013р., яка була проведена Товариством з обмеженою відповідальністю "Регіональне судово-експертне бюро", проведена із застосування лише одного підходу - дохідного.

У висновку додаткової судової оціночно-будівельної експертизи № 1239 від 15.06.2015р., проведеної Київською незалежною судово-експертною установою, оцінка майна проводилась із застосуванням методичних підходів, зокрема: витратний, дохідний, порівняльний.

Оскільки для визначення ринкової вартості нежитлових приміщень №№ 201, 204, 205, 206, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, станом на 02.12.2011р., яка становить 7 158 995,00 грн. без ПДВ, за висновком експерта № 1239 від 15.06.2015р. були застосовані три методичних підходи, місцевий господарський суд прийшов до висновку, щодо застосування саме висновків цієї експертизи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вказане, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду про задоволення позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача саме 446 170,00 грн. частини вартості майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2", пропорційної кількості часток ОСОБА_4 у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" станом на 02.12.2011р.

Посилання відповідача на підтвердження своїх вимог, викладених у апеляційній скарзі, надав до матеріалів справи Аналітичну довідку, виконану Всеукраїською громадською організацією «Всеукраїнська спілка експертів оцінювачів», згідно якої члени експертно-методологічної Ради ВГО «ВСЕО» після проведеного аналізу «Висновку Експерта за результатами проведення додаткової судової оціночно-будівельної експертизи від 15.06.2015р. № 1239», виконаного Київською незалежною судово-експертною установою, судовим експертом ОСОБА_5, ставлять під сумнів результати вартості отримані в рамках доходного та порівняльного підходів, оскільки експертом не дотримана методологія оцінки, а сама незалежна оцінка може бути визнана необ'єктивною та такою, що призвела до формування необ'єктивного висновку про вартість, судовою колегію не приймаються з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст.41 ГПК України проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу». Особа, яка проводить судову експертизу (судовий експерт) користується правами і несе обов'язки, зазначені у ст.31 ГПК України.

Згідно ст.14 Закону України «Про судову експертизу» судовий експерт на підставах і в порядку, передбаченому законодавством може бути притягнутий до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні» звіт про оцінку майна може бути рецензований. Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Відповідачем висновки проведених експертиз у справі не оскаржувалися та у встановленому законом порядку не визнавалися недійсними.

Відповідач не звертався до суду щодо проведення рецензування наданих до справи висновків по оцінці майна.

Надана відповідачем до справи Аналітична довідка, у загальних висновках, містить лише припущення, що результати такої оцінки можуть бути недостовірними, а сама незалежна оцінка може бути визнана необ'єктивною та такою, що призвела до формування необ'єктивного висновку про вартість.

Стосовно доводів відповідача щодо неправомірного стягнення судом при прийнятті рішення судового збору саме з нього на користь державного бюджету апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп (п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення позивача з позовом).

Так, при зверненні до господарського суду Запорізької області з даним позовом ОСОБА_4 було додано копію посвідчення серія НОМЕР_1 від 14.07.2003р., згідно якого позивачу встановлено ІІ групу інвалідності безстроково з 05.06.2009р.

Отже, ОСОБА_4 звільнений від сплати судового збору, а тому з урахуванням вимог ч.3 ст. 49 ГПК України господарський суд правомірно стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Віра-2» судовий збір за подання позову у сумі 8 923,40 грн. в дохід державного бюджету.

Що стосується апеляційної скарги позивача, то вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 про задоволення вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 781 466,75 грн. та 3% річних у розмірі 36 048,10 грн., колегія суддів погоджується з висновками господарського суду щодо прийняття уточненої позовної заяви ОСОБА_4 від 12.08.2015р. лише в частині стягнення 446 170,00 грн. вартості частки майна пропорційно частці у статутному капіталі ТОВ «Віра-2» з огляду на наступне.

В уточненій позовній заяві від 12.08.2015р. позивач просив стягнути з відповідача на його користь вартість частки майна, пропорційну його частці у статутному фонді ТОВ «Віра-2» станом на 02.12.2011р., а також стягнути інфляційні втрати у розмірі 781 466,75 грн. та 3% річних у розмірі 36 048,10 грн. за період з 01.12.2011р. по 01.07.2015р.

Статтею 22 ГПК України, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У пункті 3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК. Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

За змістом ч. 4 ст. 22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК), відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання.

Як вбачається з матеріалів справи позовна заява була прийнята господарським судом 13.03.2013р. до провадження та призначено її розгляд на 26.03.2013р. У протоколі судового засідання від 26.03.2013р. зазначено про прибуття у засідання представника позивача та представника відповідача, з'ясування у них відводів до складу суду, обізнаність з правами та обов'язками, наявність заяв чи клопотань. Так, представником позивача заявлено клопотання про призначення експертної оцінки дійсної (ринкової) вартості основних засобів та про призначення економічної експертизи, представник відповідача заперечив про задоволення клопотання, судом розгляд цього клопотання відкладено та суд перейшов до розгляду справи по суті (а.с.118 т.1).

На протязі з 26.03.2013р. по 12.08.2015р. господарським судом здійснювався розгляд справи по суті. В зазначений період для повного, об'єктивного розгляду позовних вимог неодноразово призначались експертизи (будівельно-технічна та економічна), а також повторні експертизи. На час проведення експертиз провадження у справі зупинялося, з подальшим його поновленням після отримання судом відповідних експертиз.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстава позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

З матеріалів справи вбачається, що після початку розгляду справи по суті позивач уточненою позовною заявою змінив предмет позову, доповнивши його новими позовними вимогами (заявлення інфляційних втрат та 3% річних) та підстави позову - посилання на ст. 625 ЦК України, що є недопустимим.

Отже, місцевий господарський суд правомірно приєднав вказану заяву до матеріалів справи, про що зазначив в описовій частині рішення від 27.01.2016р. та розглянув дану справу в межах раніше заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо безпідставного не вирішення місцевим господарським судом питання по відшкодуванню витрат за сплачені ним експертизи, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, на позивача було покладено судом обов'язок по сплаті судової економічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, судової будівельно-технічної експертизи Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональне судово-експертне бюро", повторної судової будівельно-технічної експертизи Київської незалежної судово-експертної установи. Але матеріали справи не містять доказів оплати ОСОБА_4 зазначених експертиз.

За таких обставин, судова колегія вважає правомірними дії господарського суду Запорізької області щодо не вирішення питання розподілу судових витрат в частині сплати позивачем проведених у справі вище зазначених експертиз, оскільки на момент прийняття оскаржуваного рішення місцевому господарському суду позивачем не надано відповідних доказів про їх сплату.

Надані до Донецького апеляційного господарського суду позивачем документи, підтверджуючи проведення оплати цих експертиз, не можуть бути прийняти з огляду на приписи ст.101 ГПК України, оскільки за своєю суттю вони є новими доказами, які не було надано місцевому господарському суду своєчасно, а позивач, під час апеляційного провадження не довів, що не подання таких доказів було зумовлено незалежними від нього обставинами.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що матеріали справи містять заяву ОСОБА_4 про прийняття додаткового рішення від 08.02.2016р. щодо розподілу витрат з оплати експертизи (а.с.98 т.6), яка ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.02.2016р. прийнята до розгляду та зупинено провадження за цією заявою до завершення процесуального розгляду Донецьким апеляційним господарським судом апеляційної скарги ТОВ «Віра-2» на рішення суду від 27.01.2016р. (а.с.106-107 т.6).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги позивача та відповідача не спростовують висновків суду, викладених у рішенні від 27.01.2016р., а тому не підлягають задоволенню.

Рішення господарського суду Запорізької області від 27.01.2016р. у справі № 908/881/13-г підлягає залишенню без змін, як таке, що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Віра-2», м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області у справі № 908/881/13-г від 27.01.2016р. - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області у справі № 908/881/13-г від 27.01.2016р. - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області у справі № 908/881/13-г від 27.01.2016р. - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття та може бути оскаржена на адресу Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд протягом 20 днів.

Головуючий суддя О.І. Склярук

Судді: Н.М. Дучал

Л.В. Ушенко

Надруковано: 6 прим.

1. позивачу

1. відповідачу

1. третій особі

1. у справу

1. ДАГС

1. ГСЗО