РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016Справа №910/4813/16

За позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Барс 2000"

про повернення земельної ділянки

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Баранов М.С. - за довіреністю № 225-КМГ-248 від 02.02.2016 року;

від відповідача: Братікова О.П. - за довіреністю № 04 від 25.02.2016 року.

від прокуратури: Скляр Д.Ю. - посвідчення № 041074 від 03.02.2016 року

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Барс 2000" про зобов'язання відповідача повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 0, 002 га на Кільцевій дорозі, 2А у Святошинському районі м. Києва, що використовується для експлуатації та обслуговування газово-заправного пункту та споруди - операторської, привівши її у придатний для використання стан (обліковий номер земельної ділянки 75:344:082) та стягнути 1 378, 00 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2016 порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 12.04.2016 року.

У судове засідання 12.04.2016 року представники відповідача не з'явилися, проте через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на 26.04.2016.

26.04.2016 представники позивача та прокуратури в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 26.04.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Прокуратурою міста Києва проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації складено акт обстеження земельної ділянки № 16-0424-08 від 01.03.2016, яким встановлено, що земельна ділянка, площею 0, 002 га на Кільцевій дорозі, 2А у Святошинському районі м. Києва, що використовується для експлуатації та обслуговування газово-заправного пункту та споруди - операторської, кадастровий номер 75:344:082, використовується відповідачем за відсутності документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою.

Предметом спору у даній справі є вимога Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради про зобов'язання відповідача повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 0, 002 га на Кільцевій дорозі, 2А у Святошинському районі м. Києва, що використовується для експлуатації та обслуговування газово-заправного пункту та споруди - операторської, привівши її у придатний для використання стан (обліковий номер земельної ділянки 75:344:082), яка розташована за вказаною адресою та повернути її Київській міській раді привівши у придатний для використання стан, посилаючись на приписи статей 9, 116, 125, 126, 212 Земельного кодексу України, статті 1 та частини 1 статті 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" з огляду на встановлений в ході перевірки факт використання відповідачем земельної ділянки за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 13 Конституції України, земля, її надра, атмосфера, повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади.

Відповідно до статті 2 Земельного кодексу України до земельних відносин належать відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Статтею 123 Земельного кодексу України визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та, зокрема, встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди землі (стаття 124 вказаного Кодексу).

Способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, щодо регулювання земельних відносин є прийняття рішення сесії.

За приписами статей 125, 126 Земельного кодексу України, право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку посвідчується державними актами, а право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до статті 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" визначені правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, та передбачено, що цей Закон спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля (преамбула Закону).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" , у якій міститься визначення термінів, самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Однак, суду не надано доказів самовільного використання саме відповідачем земельної ділянки, наданий суду акт обстеження земельної ділянки № 16-0424-08 від 01.03.2016 складено без участі представника власника газово - заправного пункту та споруди - операторської, доказів того, що саме відповідач займає земельну ділянку, площею 0, 002 га на Кільцевій дорозі, 2А у Святошинському районі м. Києва матеріали справи не містять.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 0,002 га на Кільцевій дорозі, 2А у Святошинському районі м. Києва, що використовується для експлуатації та обслуговування газово-заправного пункту та споруди - операторської, привівши її у придатний для використання стан (обліковий номер земельної ділянки 75:344:082) не є законними, обґрунтованими та доведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, суддя -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 06.05.2016 року.