ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2016р. Справа№ 914/373/16

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

За позовом: до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма АЛЕКС, м.Переяслав-Хмельницький Київської області Відкритого акціонерного товариства Український інститут автобусо-тролейбусобудування, м.Львів
про: стягнення (повернення) грошових коштів. ОСОБА_1 позову: 269 100,00 грн.
Суддя Кітаєва С.Б.

Секретар судового засідання Децик С.Я.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність від 30 березня 2016р.) ;

від відповідача: ОСОБА_2 голова правління

Права та обовязки згідно ст. ст. 20, 22 ГПК України суд розяснив представникам сторін. Заяви про відвід судді не надходили. Клопотань про технічну фіксацію від сторін не надходило.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма АЛЕКС, м.Переяслав-Хмельницький Київської області, до Відкритого акціонерного товариства Український інститут автобусо-тролейбусобудування, м.Львів про стягнення заборгованості 269 100,00 грн., з якої: 150 000,00 грн. основна заборгованість, 119 100,00 грн. відсотки за користування чужими грошовими коштами. Позивач просить також стягнути на його користь з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 11.02.2016р. за даним позовом порушено провадження справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 24.02.2016р. Вимоги до сторін по підготовці справи до розгляду в судовому засіданні висвітлені в ухвалі.

У зв»язку із невиконанням сторонами вимог ухвали про порушення провадження у справі, незабезпеченням в судове засідання явки повноважних представників сторін, ухвалою від 24.02.2016р. розгляд справи відкладено на 23.03.2016р.

01.03.2016р. за вх.№8588/16 в суді зареєстровано поступлення від відповідача відзиву -заперечення на позовну заяву від 23.03.2016р. №019, який судом прийнято і приєднано до матеріалів справи.

15.03.201р. за вх.№10565/16 в суді зареєстровано подане позивачем клопотання від 11.03.2016р. вих.№12-А про долучення до матеріалів справи документів, яке судом прийнято і приєднано до матеріалів справи

Позивач явку представника в судове засідання 23.03.2016 року забезпечив, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, позовні вимоги заперечив з підстав, викладених у відзиві-запереченні на позовну заяву від 23.03.2016р. №019.

В судовому засіданні судом оглянуто оригінал договору №06-13 від 10.07.2013р. наданий представником позивача та оригінал видаткової накладної від 30.08.2013р. №РН-0000001 наданої представником відповідача, що зафіксовано у протоколі судового засідання.

З підстав, зазначених в ухвалі від 23.03.2016 року розгляд справи відкладався на 05.04.2016 року.

Відзивзаперечення №024 від 24.02.2016 р. відповідача на позовну заяву ТОВ «Фірма АЛЕКС» про стягнення заборгованості 2691000,00 грн. з долученими до нього документами поступив до господарського суду 31.03.2016 року, зареєстрований за вх.№13904/16, прийнятий та приєднаний судом до матеріалів справи.

На виконання вимог ухвали суду від 23.03.2016 року у справі, позивач подав пояснення вих.№19-А від 01 квітня 2016 р. (вх.№14676/16 від 05.04.2016р. ), які судом прийняті та приєднані до матеріалів справи.

В судове засідання 05.04.2016 року сторони явку повноважних представників забезпечили.

У клопотанні від 05.04.2016 р. (вх.№1960/16 від 05.04.2016р.) представник відповідача, у зв»язку із можливістю врегулювання спору, що виник між сторонами у позасудовому порядку, просить продовжити строк розгляду справи на п»ятнадцять днів.

Ухвалою від 05.04.2016 року суд, задоволивши клопотання представника відповідача, продовжив строк розгляду справи на п»ятнадцять днів з 12.04.2016 року, призначив наступне судове засідання на 21.04.2016 року, про що до відома представників сторін було доведено у письмовій формі, під розписку.

В судове засідання 21.04.2016 року сторони явку повноважних представників забезпечили. Доказів врегулювання спору у позасудовому порядку суду не надано.

З підстав наведених у позовній заяві, наданих суду поясненнях позивач позовні вимоги підтримав, просить задоволити повністю.

З підстав, наведених у відзовах-запереченнях на позов, наданих суду поясненнях представник відповідача заявлені позовні вимоги заперечив, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

За умовами ст.33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) на сторони покладається обов'язок доводити їх вимоги чи заперечення. Згідно до вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, заявлені клопотань та здійсненні інших процесуальних прав. За умовами ст.59 ГПК України відповідач має право після одержання ухвали надіслати господарському суду відзив на позовну заяву і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову, відповідач своїм правом скористався.

У статті 22 ГПК України викладено процесуальні права та обов"язки сторін, серед яких, зокрема і право сторони знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, тощо.

Викладені в ст.22 ГПК України права та обов"язки виникають з моменту набуття стороною відповідного процесуального статусу. Права позивача виникають з моменту подання позову до господарського суду, права відповідача - з моменту перед"явлення до нього позову.

Відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України господарським судом створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Із врахуванням наведеного, матеріалів у справі, господарським судом дотримано встановлених ст.129 Конституції України, ст.ст.4-2,4-3 ГПК України засад здійснення судочинства та забезпечено відповідачу можливість реалізації передбачених ст.22 ГПК України прав сторони в процесі, а тому суд в межах процесуального Закону (ст.ст.43,69, 75 ГПК України) вбачає за можливе розглянути спір у даному судовому засіданні, за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Підставою заявлених вимог про повернення відповідачем позивачу коштів в сумі 150 000,00 грн. та стягнення нарахованих відсотків за користування чужими грошовими коштами в сумі 119 100,00 грн., у зв»язку із невиконанням відповідачем договірних зобов»язань, позивач зазначає Договір №06-13 від 10 липня 2013 року.

Договір №06-13 від 10 липня 2013 року укладений між Відкритим акціонерним товариством «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» ( ВАТ «Укравтобуспром»; за договором іменується як продавець, та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Алекс» ( за договором іменується як покупець).

Відповідно до п.1.1 Договору покупець доручає , а продавець приймає на себе виготовлення та передачу покупцю одного кузова автобуса моделі ТУР А407, надалі кузов автобуса.

Відповідно до п.2.1 Договору, вартість одного кузова автобуса складає 150 000,00 (сто п»ятдесят тисяч) гривень, в т.ч. ПДВ 25 000,00 грн.

Загальна вартість договору складає 150 000,00 ( сто п»ятдесят тисяч) гривень, в т.ч. ПДВ 25 000,00 грн., згідно п.2.2 Договору.

У п.2.3 Договору сторони узгодили, що оплата проводиться протягом 10-ти банківських днів з моменту поставки кузова автобуса.

Право власності на кузов автобуса переходить до покупця після оплати згідно п.2.3 даного Договору. Передача кузова автобуса покупцю відбувається після належного оформлення всіх необхідних документів ( п.2.4 Договору).

Відповідно до п.3.1 Договору продавець здійснює поставку кузова автобуса на протязі 60 (шістдесят) днів.

При порушенні умов та термінів пункту 3.1 термін виготовлення зсувається на термін виконання зобов»язань за цими пунктами ( п.3.2 Договору).

У п.3.3 Договору сторони узгодили, що передача кузова автобуса здійснюється на умовах самовивозу, за умови отримання коштів з п.2.3. Місце передачі : м.Львів, вул.Персенківка,10, ВАТ «Укравтобуспром».

Датою передачі , як погоджено сторонами у п.3.4 Договору, вважається дата оформлення видаткової накладної або акту приймання-передачі на кузов автобуса покупця.

Відповідно до п.3.5 договір діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов»язань за даним договором.

По закінченню виготовлення продавець подає покупцю Акт приймання-передачі кузова автобуса або виписує видаткову накладну на відвантаження (п.4.1 Договору).

Передача кузова автобуса проводиться після підписання покупцем акта приймання-передачі кузова автобуса або видаткової накладної та перерахування коштів згідно з п.2.3 на рахунок продавця ( п.4.2 Договору).

Відповідно до умов в п.4.4 Договору приймання кузова автобуса по кількості, якості та комплектності здійснюється покупцем згідно з умовами п.п.3.4 даного Договору. Приймання кузова автобуса здійснюється згідно з технічним завданням /технічними умовами на автобус (п.4.5). Гарантійні зобов»язання продавця на виготовлений кузов автобуса: один рік з моменту передачі кузова автобуса покупцю (п.4.6).

За невиконання або невідповідне виконання зобов»язань по даному договору продавець і покупець несуть матеріальну відповідальність згідно з чинним законодавством України ( п.5.2).

Відповідно до умов в п.5.3, при невиконанні однією із Сторін умов Договору друга сторона має право поставити питання про припинення дії Договору. Сторона, яка не може виконати умови Договору зобов»язується сповістити про це іншу Сторону в 10-ти денний термін після припинення роботи. В цьому випадку Сторони зобов»язані в 10-ти денний термін розглянути питання про доцільність і напрямки продовження робіт, а у випадку її припинення про оплату фактично виконаного об»єму робіт.

У випадку несвоєчасного виконання Сторонами своїх зобов»язань винна сторона сплачує іншій стороні відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу чи об»єму недопоставки за кожен день затримки ( п.5.5).

Всі зміни або доповнення до даного Договору вимагаються у письмовій формі і повинні бути обов»язково підписані Сторонами ( п.6.1).

Всі додатки до цього Договору є невід»ємними частинами останнього. Договір вступає в силу з моменту підписання і діє до моменту його виконання (п.6.5).

Договір підписаний головою правління ВАТ «Укравтобуспром» ОСОБА_2 та Директором ТзОВ фірма «Алекс» ОСОБА_3, завірений гербовими печатками юридичних осіб.

По видатковій накладній №РН-0000001 від 30 серпня 2013 року ВАТ «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» передав Товариству з обмеженою відповідальністю фврма «Алекс» товар, а саме: кузов автобуса ТУР А407 в кількості 1 шт. загальною вартістю 150 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 25 000,00 грн.). Видаткова накладна підписана уповноваженими особами продавця і покупця, завірена гербовими печатками ВАТ «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» та Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Алекс». Оригінал видаткової накладної надано відповідачем і оглянуто судом в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що платіжним дорученням №5/09 від 10.09.2013 року ТзОВ фірма «Алекс» перерахувало ВАТ «Укравтобуспром» 150 000,00 грн., вказавши у призначенні платежу: «оплата за кузов автобуса ТУР А407, згідно договору №06-13 від 10.07.2013 р., в т.ч. ПДВ 25 000,00 грн.». Перерахування коштів підтверджується також і випискою з банківського рахунку позивача.

Заявлені позовні вимоги позивач мотивує тим, що виконав умови договору і перерахував на рахунок відповідача 10.09.2013 року кошти в сумі 150 000,00 грн., які складають повну вартість товару, з метою виконання умов договору та прискорення виконання зобов»язань по виготовленню та передачі товару. Однак, після здійснення оплати відповідач станом на час подання позовної заяви до суду не виконав та не поставив товар один кузов автобуса моделі ТУР А407, згідно умов укладеного договору №06-13 від 10.07.2013 року. Письмових повідомлень відповідача про перенесення строків поставки до позивача не надходило. Посилається на те, що позивач не видавав доручення на отримання ТМЦ та не підписував відповідні акти прийому-передачі товару. Стверджує, що у зв»язку із зазначеними обставинами, позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути кошти за непоставлений товар, що підтверджується копіями листів від 05.06.2014 №53-ВК/45, від 05.09.2014 №69-ВК/61. Крім того, 04.06.2015 року на адресу відповідача була направлена претензія (вих..№43-А) з вимогою негайного погашення наявної заборгованості, однак зазначена претензія залишена відповідачем без реагування.

У зв»язку із невиконанням відповідачем зобов»язань щодо поставки товару, відповідно до п.5.5 договору на суму 150 000,00 грн., позивач нарахував проценти за користування чужими коштами за період з 10.11.2013 року по 12.01.2016 року в розмірі 119 100,00 грн.

Відтак, позивач просить стягнути на його користь з відповідача 269 100,00 грн., з яких 150000,00 грн. основна заборгованість, 119 100,00 грн. відсотки за користування чужими грошовими коштами. Крім того, просить відшкодувати понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 036,50 грн.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст..ст.526, 549,550,623,625,629,638 Цивільного кодексу України, ст..ст.173-175, 193 Господарського процесуального кодексу України.

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до п.1.ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Власне, це ті умови, на яких сторони погодилися виконувати договір. Зміст договору як підстави виникнення цивільно-правового зобовязання визначається тими правами та обовязками, які взяли на себе учасники договору відповідно до умов договору і які у ньому закріплені.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підпис сторони (сторін) на правочині підтверджує форму правочину, в якій його вчинено (письмово), а відповідно, сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки (печаток) на документі, що має письмову форму.

Таким чином, наявністю печаток ВАТ «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» (продавця) та Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Алекс» ( покупця) на Договорі від 10 липня 2013 року №06-13 та підписів уповноважених осіб, які його підписали, підтверджується факт вчинення договору.

Стаття 3 ЦК України (ч. 2 та 3), закріплює, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами Договір №06-13 від 10 липня 2013 року за своєю правовою природою є договором підряду. Відносини за договором підряду регулюються відповідно до статей 837-891 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Слід зазначити, що договір підряду , враховуючи його характерні ознаки (підрядник виконує обумовлену сторонами роботу для замовника) , має певні схожі риси з іншими договорами, зокрема з договором купівлі- продажу (поставки).

Відмінність від договору купівлі-продажу (поставки) виявляється за двома основними критеріями: 1) предметом договору підряду є виготовлення індивідуально визначеного виробу, тоді як предметом договору купівлі-продажу, як правило, є речі, що характеризуються родовими ознаками; 2) умови договору підряду спрямовані перш за все на визначення взаємовідносин контрагентів у процесі виконання обумовлених робіт, а головним змістом договору купівлі-продажу (поставки) є передача пре предмета договору покупцеві.

За умовами в п.1.1 Договору №06-13 від 10 липня 2013 року покупець доручає, а продавець приймає на себе виготовлення та передачу покупцю одного кузова автобуса моделі ТУР А407.

Відповідно до п.3.1 Договору продавець здійснює поставку кузова автобуса на протязі 60 (шістдесят) днів.

При порушенні умов та термінів пункту 3.1 термін виготовлення зсувається на термін виконання зобов»язань за цими пунктами ( п.3.2 Договору).

Відповідно до умов в п.4.1 по закінченню виготовлення продавець подає покупцю Акт приймання-передачі кузова автобуса або виписує видаткову накладну на відвантаження. Передача кузова автобуса проводиться після підписання покупцем Акта приймання-передачі кузова автобуса або видаткової накладної та перерахування коштів згідно з п.2.3 на рахунок продавця. Поряд з цим, у п.3.4 Договору сторони узгодили, що датою передачі вважається дата оформлення видаткової накладної або акту приймання-передачі на кузов автобуса покупця.

По видатковій накладній №РН-0000001 від 30 серпня 2013 року ВАТ «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» передав Товариству з обмеженою відповідальністю фірма «Алекс» товар, а саме: кузов автобуса ТУР А407 в кількості 1 шт. загальною вартістю 150 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 25 000,00 грн.). Видаткова накладна підписана уповноваженими особами продавця і покупця , завірена гербовими печатками ВАТ «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» та Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Алекс». Оригінал видаткової накладної надано відповідачем і оглянуто судом в судовому засіданні.

Відповідач прийняв кузов автобуса без застережень та без будь-яких претензій до позивача.

Слід зазначити, що відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Мінфіну від 24.05.1999 р №88 із наступними змінами та доповненнями), первинні документи це письмові свідоцтва , що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно з п.2.13 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку керівником підприємства, установи затверджується перелік осіб, які мають право давати дозвіл ( підписувати первинні документи) на здійснення господарської операції, пов»язаної з відпустом (витрачанням), придбанням товарно-матеріальних цінностей, нематеріальних активів та іншого майна.

Відповідальність за своєчасне і якісне складання документів, передачу їх у встановлені графіком документообігу терміни для відображення у бухгалтерському обліку, за достовірність даних, наведених у документах, несуть особи, які склали і підписали ці документи.

Керівник підприємства, установи забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, що були проведені, у первинних документах та виконання всіма підрозділами, службами і працівниками правомірних вимог головного бухгалтера щодо порядку оформлення та подання для обліку відомостей і документів.

Як вірно зазначає позивач, здавання-приймання товару за кількістю та якістю проводиться уповноваженими представниками сторін. Повноваження представника покупця підтверджується довіреністю, оформленою у встановленому законом порядку. Товар вважається переданий і прийнятий покупцем за кількістю, згідно підписаними уповноваженими представниками сторін видатковими накладними на товар.

Однак позивач не враховує те, що при відсутності довіреностей, факт отримання товару має бути підтверджений підписом уповноваженої особи покупця та печаткою юридичної особи покупця (позивача в даному випадку) на видатковій накладній , що , як встановлено судом , має місце у даному конкретному випадку.

На підставі наведено, наявних у справі документів, видаткової накладної №РН-0000001 від 30 серпня 2013 р., рахунку-фактури №СФ-0000008 від 10 липня 2013 року ,податкової накладної яка містить посилання на договір від №06-13 від 10.07.2013 р.,суд дійшов висновку, що відповідачем підтверджено належними та допустимими доказами факт здійснення господарської операції з виготовлення та передачі позивачу одного кузова автобуса моделі ТУР А407 на виконання зобов»язань по Договору №06-13 від 10 липня 2013 року.

Зазначеним спростовуються доводи позивача про невиконання відповідачем зобов»язань за Договором з виготовлення та передачі позивачу кузова автобуса моделі ТУР А407 в кількості однієї штуки.

З матеріалів справи вбачається, що платіжним дорученням №5/09 від 10.09.2013 року ТзОВ фірма «Алекс» перерахувало ВАТ «Укравтобуспром» 150 000,00 грн., вказавши у призначенні платежу : «оплата за кузов автобуса ТУР А407, згідно договору №06-13 від 10.07.2013 р., в т.ч. ПДВ 25 000,00 грн.». Перерахування коштів підтверджується також і випискою з банківського рахунку позивача.

У відповідності до п. 1.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Отже, за отриманий товар (кузов автобуса моделі ТУР А407) позивач розрахувався повністю 10.09.2013 року, при цьому, у строки обумовлені у п.2.3 договору, оскільки виготовлення та передача кузова, виходячи із умов у п.п.3.1,3.2, відбулась з боку відповідача у встановлені строки.

Зазначеним спростовуються твердження позивача, що кошти в сумі 150 000,00 грн. ним перераховані відповідачу на прискорення виконання зобов»язань по виготовленню та передачі товару.

Позивач, як власник коштів, не відкликав даного платежу, зокрема у зв»язку із безпідставним (чи помилковим) перерахуванням коштів , не змінював призначення платежу. Доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Виходячи з умов договору, після виготовлення і передачі кузова автобуса по видатковій накладній позивачу і перерахування останнім 150 000, 00 грн. на рахунок відповідача, до позивача, відповідно до п.2.4 Договору, перейшло право власності на кузов автомобіля.

Згідно із ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно із ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов»язків власник зобов»язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Власність зобов»язує.

Згідно ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений ц його здійсненні.

Ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.323 Цивільного кодексу України).

Статтею 853 ЦК України передбачено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Якщо замовник протягом одного місяця ухиляється від прийняття виконаної роботи, підрядник має право після дворазового попередження продати результат роботи, а суму виторгу, з вирахуванням усіх належних підрядникові платежів, внести в депозит нотаріуса, нотаріальної контори на ім'я замовника, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 ст. 853 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 853 ЦК України якщо ухилення замовника від прийняття виконаної роботи спричинило зміну строку здачі роботи, вважається, що право власності на виготовлену (перероблену) річ перейшло до замовника у момент, коли мало відбутися її передання.

Згідно з умовами п.3.3 Договору передача кузова здійснюється на умовах самовивозу, за умови отримання коштів згідно з п.2.3. Місце передачі : м.Львів, вул.Персенківка, 10 ВАТ «Укравтобуспром».

Таким чином, з моменту переходу до позивача права власності на кузов автобуса моделі ТУР А407 лише позивач має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. Виходячи з умов, погоджених у п.3.3 договору позивач зобов»язаний був вжити заходи до самовивозу отриманого кузова автобуса, чи вжити заходів до його зберігання. Однак таких доказів матеріали справи не містять. За умовами договору відповідач не несе обов»язку по поставці кузова позивачу, чи обов»язків щодо його зберігання.

Відтак, поведінка позивача, яка полягає у бездіяльності щодо самовивозу кузова свідчить про неналежне виконання позивачем своїх зобов'язань згідно договору №06-13 від 10 липня 2013 року.

Крім того, статтею 611 Цивільного кодексу України передбачені наслідки порушення стороною зобов"язань по договору. Так, зокрема, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За умовами п.3.5 Договір діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов»язань за даним договором.

До моменту повного виконання сторонами своїх зобов»язань за договором ( відповідачем виготовлення і передача по видатковій накладній, позивачем оплата кузова автобуса) позивач з вимогами до відповідача про розірвання договору не звертався. Докази звернення з такою вимогою станом на момент подання позову до суду теж відсутні.

Відповідно до п. 4 ст. 653 ЦК України, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. (п.3 ст. 653 ЦК України).

Кошти в сумі 150 000,00 грн., що становлять вартість кузова, поверненню не підлягають, оскільки на вказану суму відповідачем виконано передбачені договором роботи по виготовленню та передачі товару (кузова автобуса), що підтверджується видатковою накладною №РН-0000001 від 30.08.2013 р., а позивачем - 09.11.2013 року здійснено повну оплату вартості товару; з вимогою про розірвання договору позивач до відповідача не звертався.

Як вбачається із матеріалів справи , звернення позивача до відповідача на предмет повернення коштів в сумі 150 000,00 грн., мали місце після отримання позивачем від відповідача кузова автобуса по видатковій накладній, а саме з такими вимогами позивач звертався до відповідача у листах вих.№43-13К/45 від 05.06.2014 р., вих.№69-ВК/61 від 05.09.2014 р. у передсудовій претензії від 04.06.2015 р. за №43-А. При цьому у листах вих.№43-13К/45 від 05.06.2014 р. вих.№69-ВК/61 від 05.09.2014 р. причиною для повернення коштів позивач вказує економічне становище в країні та подорожчання витратних матеріалів, що в силу положень чинного законодавства не може бути підставою для повернення перерахованих коштів після отримання позивачем за видатковою накладною обумовленого Договором №06-13 від 10.07.2013 року товару (кузова автобуса моделі ТУР А407).

Відповідач у межах та порядку встановлених законом та договором здійснив свої обов»язки належним чином, а тому висновки позивача щодо порушення відповідачем умов договору та наявності підстав для повернення позивачу коштів в сумі 150 000,00 грн. є безпідставними.

Як вже зазначено вище в рішенні, підставою заявлених позивачем вимог є Договір №06-13 від 10 липня 2013 року.

Суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Те, що окрім Договору №06-13 від 10 липня 2013 року між сторонами був укладений ще й договір №09-13 від 01.08.2013 року за яким сторони вчиняли певні дії на виконання зобов»язань по цьому договору, суд не бере до уваги, оскільки договір №09-13 не входить в предмет дослідження у даній справі.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих, відповідно до 5.5 Договору №06-13 від 10.07.2013 року відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 0,1% від об»єму недопоставки за кожен день затримки, за період з 10.11.2013 р. по 12.01.2016 р., то суд зазначає наступне.

У п.5.5 Договору зазначено, що у випадку несвоєчасного виконання Сторонами своїх зобов»язань винна сторона сплачує іншій стороні відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу чи об»єму недопоставки за кожен день затримки.

По-перше, зобов»язанням відповідача за договором було виготовити та передати позивачу один кузов автобуса моделі ТУР А407. Обов»язок щодо оплати кузова автобуса ( п.2.3) мав позивач.

Як зазначено вище в рішенні , за правовою природою Договір №06-13 від 10 липня 2013 року є договором підряду.

Частиною третьою статті 692 ЦК України встановлено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Ця норма є спеціальною і поширює свою дію лише на правовідносини, пов'язані з купівлею-продажем товару, або на правовідносини, до яких згідно з чинним законодавством застосовуються положення про купівлю-продаж.

Як зазначено вище в рішенні , за правовою природою Договір №06-13 від 10 липня 2013 року є договором підряду і до правовідносин за цим договором не застосовуються положення про купівлю-продаж.

Зобов»язання відповідача за договором (виготовлення та передача позивачу кузова автобуса) не є грошовим зобов»язанням, за протермінування виконання такого зобов»язання чинним законодавством не передбачено нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Можливим є застосування договірної неустойки, якщо така передбачена умовами договору і має місце порушення зобов»язань.

Крім того, слід зазначити, що в період за який позивач нараховує відсотки зав користування чужими грошовими коштами, а це з 10.11.2013 року по 12.01.2016р., у відповідача не було невиконаного за Договором №06-13 від 10.07.2013 року зобов»язання, оскільки він виготовив і передав позивачу по видатковій накладній №РН-0000001 від 30 серпня 2013 р. один кузов автобуса моделі ТУР А407.

Із врахуванням вищенаведеного, заявлена позивачем вимога позивача про стягнення 119 100,00 грн. є необґрунтованою та безпідставною, а відтак задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та безпідставні, а тому в позові слід відмовити.

Оскільки спір виник з вини позивача, то судові витрати по розгляду справи необхідно покласти на позивача відповідно до ст. 49 ГПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.1, 2, 4-3, 12, 22, 32, 32,33, 34,35, 36, 43, 44,49, 82, 84,85 ГПК України, суд,-

вирішив:

В позові відмовити повністю.

Повний текст рішення виготовлено 27.04.2016р.

Суддя Кітаєва С.Б.