РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2016Справа №910/124/16

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Земля»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Національний педагогічний університет імені М.П. Драгоманова

про стягнення 248 966,88 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Земля» про стягнення 248 966,88 грн. (з яких: 122 023,05 грн. основного боргу, 95 068,48 грн. інфляційних нарахувань та 31 875,35 грн. пені), у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди № 3066 від 27.04.2006.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2016 р. порушено провадження у справі № 910/124/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 17.02.2016 р., зобов'язано сторін надати певні документи.

Відповідач уповноважених представників до судового засідання 17.02.2016 р. не направив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвали суду не виконав.

Через відділ діловодства суду 17.02.2016 р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з перебуванням директора в іншому місті, а представника у іншому судовому засіданні.

Представник позивача у судовому засіданні 17.02.2016 р. поставив вирішення даного клопотання на розсуд суду.

Розглянувши дане клопотання, суд його відхилив з тих підстав, що нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника. Також відповідачем не виконано вимог ухвал суду у даній справі, оскільки він міг подати витребуваний судом відзив на позовну заяву через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва, як він це зробив, подавши клопотання про відкладення розгляду цієї справи. Крім того, відповідачем не наведено підстав надання переваги одному засіданню над іншим.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 р. розгляд справи відкладено на 09.03.2016 р. у зв'язку із неявкою представника відповідача у призначене судове засідання та невиконанням ним вимог ухвали суду.

У судовому засідання 09.03.2016 р. представник відповідача повідомив, що 09.03.2016 р. через відділ діловодства суду подав документи, що підтверджують часткову сплату заборгованості.

Представник позивача надав усні пояснення по суті спору, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, письмового відзиву не надав.

Також представники сторін подали клопотання про продовження строку розгляду спору для надання їм можливості представити додаткові докази у справі.

Розглянувши дане клопотання, суд його задовольнив для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи.

У судовому засіданні 09.03.2016 р. відповідно до ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 16.03.2016 р., для витребування у позивача оригіналів документів, копії яких додано до позовної заяви для огляду у судовому засіданні, у відповідача - доказів на підтвердження того, що відповідач продовжує користуватися орендованим приміщенням.

У судовому засіданні 16.03.2016 р. представник позивача надав оригінали документів, для огляду в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи та відзив на позовну заяву, повідомив, що 16.03.2016 р. відповідачем було сплачено 10 000,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національний педагогічний Університет ім. М.П. Драгоманова, оскільки останній є балансоутримувачем нерухомого майна - нежитлового приміщення загальною площею 181,0 кв. м., яке розміщене за адресою: м. Київ, вул. І. Франка, 46.

Відповідно до статті 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду.

Таким чином, рішення господарського суду може вплинути на права та обов'язки Національного педагогічного Університету ім. М.П. Драгоманова.

Представники сторін подали клопотання про продовження строку розгляду спору.

Розглянувши дане клопотання, суд його задовольнив з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2016 р. відкладено розгляд справи до 06.04.2016 р., у зв'язку із залученням до участі у справі третьої особи та для витребування у сторін додаткових доказів у справі.

У судовому засіданні 06.04.2016 р. представник позивача надав усні пояснення по суті спору та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача надав усні пояснення по суті спору.

Третя особа у призначене судове засідання не з'явилася, про призначене судове засідання була повідомлена належним чином.

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору у даній справі, у зв'язку із неявкою представника третьої особи у призначене судове засідання, невиконанням ним вимог ухвали, для витребування у сторін додаткових доказів у справі та для дослідження доказів у справі, ухвалою від 06.04.2016 р., керуючись ст. 77 ГПК України, розгляд справи відклав та призначив на 13.04.2016 р.; повторно зобов'язав позивача та відповідача надати суду певні документи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.04.2016 р., керуючись ст. 89 ГПК України, виправлено описки в ухвалах від 17.02.2016 р. та від 09.03.2016 р. у даній справі.

Представники учасників судового процесу в судове засідання 13.04.2016 р. не з'явились, про поважні причини неявки суду не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином; позивач та відповідач вимоги ухвали суду від 06.04.2016 р. не виконали.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення учасників судового процесу про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ним витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представників вищезазначених учасників судового процесу.

У судовому засіданні 13.04.2016 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву діє на підставі Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву по м. Києву затвердженого наказом Голови Фонду державного майна України від 02.10.2012 р. № 3607.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендодавцями державного майна є Фонд державного майна України та його регіональні відділення.

Згідно з ч. 1 ст. 287 Господарського кодексу України, Фонд державного майна України, його регіональні відділення є орендодавцями щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом.

27.04.2006 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (надалі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова Земля» (надалі - орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 3066 (надалі - договір оренди), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно (надалі - майно) площею 181,0 кв. м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. І. Франка, 46, перший поверх, в будівлі навчального корпусу, що знаходиться на балансі позивача (балансоутримувача за договором оренди), вартість якого становить за експертною оцінкою станом на 31.01.2006 р. 1 017 338,00 грн. Майно передається в оренду з метою розміщення кафе з правом продажу товарів.

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передавання майна (пункт 2.1. договору оренди).

Згідно з п. 2.4. договору оренди, обов'язок щодо складання акту приймання-передавання покладається на орендодавця.

Договір оренди було укладено терміном на 11 місяців, з 27.04.2006 р. по 25.03.2007 р. відповідно до пункту 10.1. договору оренди.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору (пункт 10.5. договору оренди).

Фактично договір оренди № 3066 від 27.04.2006 р. закінчив свій термін 16.07.2014 р. на основі переукладання договору оренди № 6861 від 17.07.2014 р. за рішенням суду. Договір оренди № 6871 від 17.07.2014 р. був укладений строком на 2 роки та 11 місяців, що діє з 17.07.2014 р. по 17.06.2017 р.

Орендна плата за договором оренди з урахуванням додаткового договору № 1 від 02.03.2007 р. визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати затвердженою постановою Кабінету Міністрів України і становить без ПДВ за перший/базовий/ місяць розрахунку - січень 2007 року: 14 026,69 грн.; оренда плата за січень 2007 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за січень 2007 року.

Згідно з пунктом 3.3. договору оренди - перерахування орендної плати здійснюється відповідачем самостійно до 10 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції таким чином: 50 % орендної плати перераховується відповідачем до державного бюджету; 50 % орендної плати перераховуються відповідачем на розрахунковий рахунок позивача.

Зазначені зобов'язання відповідача - своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату - передбачені в пункті 5.2. договору оренди.

Факт передачі відповідачу майна підтверджується актом приймання-передачі від 27.04.2006 р., погодженим з позивачем.

Крім того, за актом приймання-передачі (повернення) з оренди нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. І.Франка, 46 від 31.01.2014 р. відповідачем було повернуто позивачу з користування державне нерухоме майно згідно умов договору оренди. Акт підписаний зі сторони третьої особи та відповідача.

Відповідно до п. 5.6. договору оренди, орендар зобов'язується подавати регіональному відділенню ФДМ України по м. Києву копії платіжних доручень з відміткою банку про перерахування орендної плати до Державного бюджету України та, на вимогу орендодавця, на розрахунковий рахунок балансоутримувача до 12 числа кожного місяця, наступного за звітним. Відповідальність за достовірність наданої інформації покладається на директора та головного бухгалтера.

Позивач пояснив суду, що вищевказані зобов'язання відповідачем не виконуються так, як того вимагає договір оренди та Закон, у зв'язку з чим за останнім значиться заборгованість з орендної плати до Державного бюджету України у розмірі 248 966,88 гривень.

Згідно з п. 5.14. договору оренди, у разі розірвання за згодою сторін договору оренди, орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованості за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Проте, зобов'язання по своєчасній сплаті орендної плати відповідачем не виконано, внаслідок чого з серпня 2013 року до липня 2014 року заборгованість з орендної плати становить - 122 023,05 грн., інфляційні нарахування - 95 068,48 грн.

Крім того, позивач нарахував відповідачу пеню, згідно з чинним законодавством, у розмірі 31 875,35 грн. за прострочення платежу.

Пунктом 3.5. договору оренди передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному в п. 3.3. співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

РВ ФДМУ по м. Києву на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Земля» було направлено листи № 30-05/632 від 22.01.2013 р., № 30-05/1666 від 17.02.2014 р. та 30-05/12414 від 07.12.2015 р. щодо погашення заборгованості з орендної плати по спірному договору, проте відповіді на вказані листи відповідач не надав, заборгованість у добровільному порядку не сплатив.

Відповідно до п. 9.1. договору оренди, за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

За таких обставин, Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Земля» про стягнення 248 966,88 грн. (з яких: 122 023,05 грн. основного боргу, 95 068,48 грн. інфляційних нарахувань та 31 875,35 грн. пені), у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди № 3066 від 27.04.2006 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін, на який укладається договір оренди та орендна плата з урахуванням індексації є істотними умовами договору оренди.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності. Орендна плата, встановлена за відповідною методикою, застосовується як стартова під час визначення орендаря на конкурсних засадах.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання щодо передачі приміщень оренди виконав належним чином, тоді як відповідач свої зобов'язання щодо оплати орендних платежів за період з серпня 2013 р. до липня 2015 р. за договорами оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 3066 від 27.04.2006 р. не здійснив належним чином.

Відповідач у відзиві на позовну заяву визнав позовні вимоги частково у розмірі 61 196,48 грн. за період з липня 2013 року до січня 2014 року, посилаючись на те, що правовідносини між позивачем та відповідачем за договором оренди № 3066 від 27.04.2006 р. були припинені 31.01.2014 р., а відтак позивач застосував невірно період для нарахування заборгованості. Крім того, відповідач повідомив, що станом на 16.03.2016 р. ним частково погашено суму заборгованості. Також відповідач зазначив, що вживає всіх необхідних заходів для погашення заборгованості перед позивачем.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, наступне.

Пунктом 5.7. договору оренди також визначено, що у разі припинення або розірвання договору, відповідач зобов'язаний повернути третій особі/позивачу майно в належному стані.

Пунктом 5.14. договору оренди також унормовано, що в разі закінчення терміну дії договору (його розірвання) відповідач зобов'язаний сплатити орендну плату, заборгованість з орендної плати, пені та штрафні санкції за весь період оренди по день фактичної передачі майна позивачу (третій особі) на підставі акту передачі-приймання.

Отже, виходячи з наведеного, а саме: як умов договору оренди, так і вищенаведених норм, що регулюють порядок припинення орендних правовідносин та встановлюють момент припинення договору - з моменту підписання акта приймання-передачі.

Тобто, підписаний третьою особою та відповідачем акт приймання-передачі від 31.01.2014 р. спірного нерухомого майна, свідчить про фактичне повернення відповідачем цього майна з оренди та про припинення правовідносин за договором оренди.

Крім того, факт підписання акту приймання-передачі від 31.01.2014 р., свідчить про припинення правовідносин за договором оренди, оскільки це випливає з умов договору оренди, а саме щодо порядку повернення орендованого майна та осіб, яким відповідач зобов'язаний передати це майно (п. п. 2.4., 5.7., 5.14. договору оренди) за актом приймання-передачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Також судом встановлено, як наголошено на тому Вищим господарським судом України, що договір оренди не закінчився 16.07.2014 р. у зв'язку з переукладенням його сторонами 17.07.2014 р. на новий строк, з урахуванням наявності судових рішень у справах № 40/65-36/85 та № 8/137 в сукупності із актом приймання-передачі від 31.01.2014 р., а припинив свою дію на підставі повернення відповідачем орендованого майна з оренди.

Таким чином, вірним періодом заборгованості відповідача у справі № 910/124/16 є період з липня 2013 року до січня 2014 року.

За розрахунком позивача, перевіреним судом, та з яким погодився відповідач, заборгованість ТОВ «Нова Земля» перед Регіональним відділенням ФДМ України по м. Києву за спірним договором за період з липня 2013 р. до січня 2014 р. складає 61 196,48 грн.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що після порушення провадження у даній справі, відповідач сплатив частину заборгованості у відповідності до платіжних доручень № 1260 від 12.02.2016 р. на суму 20 000,00 грн., № 1282 від 04.03.2016 р. на суму 1 500,00 грн. та № 1287 від 16.03.2016 р. на суму 10 000,00 грн.

Відповідно до пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, підлягає припиненню провадження у справі № 910/124/16 в частині стягнення 31 500,00 грн. основного боргу, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Враховуючи, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення 29 696,48 грн. основного боргу, а відповідач визнав заборгованість, то позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Земля» про стягнення 29 696,48 грн. основного боргу за період з липня 2013 р. до січня 2014 р., у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 3066 від 27.04.2006 р. визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву просить суд також стягнути з відповідача 95 068,48 грн. інфляційних нарахувань за період з серпня 2013 р. до лиисопада 2015 р., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 3066 від 27.04.2006 р.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. За таких обставин застосовувати індекс інфляції у випадку, коли борг виник у певному місяці і в тому же місяці був погашений, - підстави відсутні. Крім того, при розрахунку інфляційних нарахувань мають бути враховані рекомендації, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», згідно з якими при застосування індексу інфляції слід умовно вважати, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 до 31 числа, то розрахунок починається за наступного місяця - червня.

Оскільки позивачем було невірно застосовано період нарахування заборгованості, то судом здійснено перерахунок інфляційних нарахувань, які підлягають стягненню з відповідача за порушення зобов'язань щодо оплати за спірним договором, розмір яких становить - 48 268,72 грн. за період з серпня 2013 року до листопада 2015 року.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву просить суд стягнути з відповідача 31 875,35 грн. пені за період з 11.06.2015 р. до 09.12.2015 р., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 3066 від 27.04.2006 р.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Пунктом 3.5. договору оренди передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному в п. 3.3. співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. зі змінами та доповненнями, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який нараховується пеня.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки позивачем при здійсненні розрахунку пені було застосовано невірний період нарахування та невірна сума заборгованості, то господарський суд відмовляє позивачу в задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача 31 875,35 грн. пені за період з 11.06.2015 р. до 09.12.2015 р., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 3066 від 27.04.2006 р.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Таким чином, позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Земля» підлягають задоволенню частково.

Згідно з вимогами статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 49, 55, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Земля» (02099, м. Київ, вулиця Бориспільська, будинок 8, ) на користь Державного бюджету України (одержувач УДКСУ у Шевченківському районі м. Києва, код 37995466, банк одержувача ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, р/р 0011, КЕКД 22080200, призначення платежу - плата за оренду майна бюджетних установ) 29 696 (двадцять дев'ять тисяч шістсот дев'яносто шість) грн. 48 коп. основного боргу з орендної плати по договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 27.04.2006 р. № 3066; 48 268 (сорок вісім тисяч двісті шістдесят вісім) грн. 72 коп. інфляційних нарахувань.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Земля» (02099, м. Київ, вулиця Бориспільська, будинок 8, ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 50-Г, ) витрати на сплату судового збору в розмірі 1 641 (одна тисяча шістсот сорок одну) грн. 98 коп.

4. Припинити провадження у справі в частині стягнення 31 500,00 грн. основного боргу.

5. У решті позовних вимог відмовити.

6. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

7. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення підписано 22.04.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина