ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016 Справа № 917/33/16

За позовом Лубенської міської ради, 37500, Полтавська область, м. Лубни, вул. Я. Мудрого, 33

До відповідача Фізична особа - підприємець ОСОБА_3, 37500, АДРЕСА_1

Про стягнення 263 477,71 грн. - збитки за користування з 02.02.2011 р. по 28.07.2015 р. без право установчих документів земельними ділянками, розташованими в м. Лубни: (1) по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 загальною площею 0,1697 га; (2) по АДРЕСА_4 площею 0,1531 га

С у д в колегіальному складі суддів:

головуючий суддя - БУНЯКІНА Ганна Іванівна

судді: ТИМОШЕНКО Катерина Володимирівна

ТИМОЩЕНКО Оксана Миколаївна

( склад суду змінено відповідно до протоколу системи автоматизованого розподілу від 25.04.2016р., в зв'язку з перебуванням судді Паламарчука В.В. у відпустці за сімейними обставинами)

Представники:

від позивача - Попова І.П., Іващенко О.Г. (див. протокол);

від відповідача - відсутні (див. протокол);

Рішення виноситься після перерви, оголошеної в судовому засіданні 13.04.2016р. в порядку ст. 77 ГПК України, з огляду на необхідність поповнення матеріалів справи додатковими документальними доказами в реагування на відповідне клопотання представників позивача, про що фіксується протокольно з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні 25.04.2016р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення, дотримуючись приписів ст. 85 ГПК України ( в редакції Закону України №2453-ІУ) з залученням її до матеріалів справи, та повідомлено про строк виготовлення повного тексту рішення.

Суть спору: Розглядається позовна заява Лубенської міської ради про стягнення з відповідача - фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 263 477,71 грн. - збитки за користування з 02.02.2011 р. по 28.07.2015 р. без право установчих документів земельними ділянками, розташованими в м. Лубни: (1) по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 загальною площею 0,1697 га; (2) по АДРЕСА_4 площею 0,1531 га.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що:

Громадянка України ОСОБА_3 (мешканка міста Лубни Полтавської області), маючи статус суб'єкта підприємницької діяльності з 1997 року (свідоцтво НОМЕР_1 про державну реєстрацію СПД від 31.07.1997р.) є власником нежитлових приміщень:

(1) загальною площею 210, 6 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2. Право власності на цей об'єкт остання набула шляхом приватизації на аукціоні за договором купівлі-продажу нерухомого майна №129, посвідченого нотаріально 29.03.2005р.;

(2) загальною площею 77, 7 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3. Право власності на цей об'єкт остання набула шляхом приватизації на аукціоні за договором купівлі-продажу нерухомого майна №130, посвідченого нотаріально 29.03.2005р.;

(3) загальною площею 751, 4 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4. Право власності на цей об'єкт остання набула шляхом приватизації за викупом орендаря за договором купівлі-продажу нерухомого майна №215, посвідченого нотаріально 29.04.2009р. До останньої дати приватний підприємець ОСОБА_3 це приміщення орендувала за умовами договору №59 оренди нежитлового приміщення від 01.07.2005р.

Після відповідного звернення набувача нерухомого майна, що розміщене по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 та орендаря нерухомого майна - АДРЕСА_4, рішенням Лубенської міської ради від 21.10.2005р. «Про вилучення, надання земельних ділянок, оформлення права користування земельними ділянками для потреб підприємствам, установам, організаціям та громадянам (в тому числі суб'єктам підприємницької діяльності)», приватному підприємцю ОСОБА_3, яка мешкає в АДРЕСА_5, була:

- затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання договору оренди земельних ділянок: а) загальною площею 0, 1697 га по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, б) загальною площею 0, 1531 га по АДРЕСА_4;

- передані в оренду на 5 років земельні ділянки за зазначено адресою та згаданих вище розмірах за цільовим призначенням - землі іншої промисловості та землі комерційного використання.

По закінченню терміну дії договорів оренди землі (самі договори оренди землі суду не надані, хоча суд зобов'язував про це відповідача ухвалою про порушення провадження у справі від 11.01.2016р., п. 5 резолютивної частини, та в послідуючому - обидві сторони), до міської ради клопотання про продовження терміну їх дії від відповідача - ФОП ОСОБА_3 не надходило. Орендна плата до місцевого бюджету не вносилася, про що підтвердила в своєму листі від 08.04.2015р. №209/9/16-18-15-02-35 Лубенська ОДПІ ГУ Мін доходів у Полтавській області.

За даними Управління Дерземагентства у Лубенському районі (лист від 10.04.2015р. №318-1602-0.6-1429/2-15) земельні ділянки за спірними адресами не зареєстровані; технічна документація із землеустрою, яка виготовлена на земельну ділянку по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 землевпорядною організацією - ТОВ «Інвентземсервіс», належним чином не оформлена; відомостей щодо виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_4 не має.

22 липня 2015 року комісія Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради намагалася обстежити об'єкти приватизації та самі земельні ділянки за спірними адресами. Однак, такої можливості комісія була позбавлена: територія обнесена парканом з металевими воротами без можливості проїзду, про що складено акт.

Комісією по визначенню збитків власникам та землекористувачам 28.07.2015р. складено акт, відповідно до якого розмір збитків, нанесених ФОП ОСОБА_3 міському бюджету за користування земельними ділянками (по АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, 2) без право установчих документів та не внесення плати за користування землею в період: з 02.02.2011р. по 28.07.2015р., становить загальну суму в 263 477, 71 грн.

Резюмуючи наведеному, з посиланням на ст. ст. 93, 116, 152 (п.2), 156 (п. «д» ч. 1), 157 Земельного кодексу України, п. 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України, ст. ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», постанову КМУ від 19.04.1993р. №284 Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» та рішення Лубенської міської ради від 14.02.2014 р., яким затверджено Порядок визначення та відшкодування територіальній громаді міста Лубни в особі Лубенської міської ради збитків, заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства, позивач-рада просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 263 477, 71 грн. в відшкодування збитків, завданих без договірним користуванням земельними ділянками по АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 в період з 02.02.2011р. по 28.07.2015р. ( див. розрахунок ціни позову, а.с. 33-35).

Відповідач на позов відреагував запереченнями:

№1 - датоване 09.03.2016р., вх. №3022 від 10.03.2016р., за яким зроблено посилання на ст. ст. 1, 21 ГПК України з висновком, що відповідач у справі не є суб'єктом відносин, які розглядає господарський суд. При цьому ГСПО було надане Повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, підписане державним реєстратором Карчевською О.М. 26.02.2016р., вих. 05-17/69. Факт вчинення запису 26.02.2016 року про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за власним рішенням підтверджується і Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за станом на 10.03.2016р.

№2 - датоване 09.03.2016р., вх. №3021 від 10.03.2016р., за яким, відхиляючи позовні вимоги Лубенської міської ради, відповідач констатує про відсутність у нього як людини, громадянина України, статусу платника орендної плати (податків) з посиланням на ст.ст. 3, 5, 8, 9, 13, 14, 19, 29, 32, 67, 68, 69 Конституції, Декларацію про державний суверенітет України 1990 року та постанову Верховної ради України від 26.06.1992р. №2503-ХІІ ( зі змінами і доповненнями), якою було затверджено Положення про паспорт громадянина України, за п. 1 якого "паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України".

Інтерпретуючи останню норму, відповідач за запереченнями №2 приводить таке (цитується дослівно, а. с. 97): " … за правилами українського правопису треба читати так: "паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу ВЛАСНИКА … України". Отже кожен з громадян України є, по-перше, власником 1/46-мільйонної частки у власності українського народу держави, а, по-друге, як член територіальної громади, на території якої ВІН проживає, власником 1/N -нної частки територіальної громади, а взагалі, власником національного багатства (загальнонародної власності) держави України". Тому, на думку представників відповідача, які озвучили в судовому засіданні приведене вище, ОСОБА_3 має лише права. Користуючись лише нормами Конституції України та посилаючись на КВЕД 84.11, відповідач ставить під сумнів статус позивача-ради як юридичної особи та представницького органу територіальної громади.

В відзиві на позов, датований 12.04.2016р. за №0160412/1, вх.№4679 від 13.04.2016р., відхиляючи в повному обсязі позовні вимоги позивача як надумані, необґрунтовані, незаконні, відповідач в підкріплення цієї позиції наводить наступне.

26 лютого 2016 року припинено діяльність суб'єкта господарювання ФОП ОСОБА_3 і спірне питання не допускає правонаступництва. Тому відповідно до п. 6 ст. 80 ГПК України провадження у справі підлягає припиненню. Суд не може керуватися позицією, викладеною в п. 4.7 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р., з огляду на приписи ст. 4 ГПК України , за якою господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, ГПК, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України. На думку відповідача, зазначений п. 4.7 постанови Пленуму ВГСУ №18 (сама постанова носить рекомендаційний характер) порушує конституційні права і свободи людини і громадянина, тому не має юридичної сили в частині тверджень, що у разі коли припинення діяльності суб'єкта господарювання відбулося після порушення провадження у справі, то це не тягне за собою припинення провадження у ній.

Строк оренди земельних ділянок за спірними адресами, які надані відповідачу за рішенням Лубенської міської ради від 21.10.2005р., закінчився 1 лютого 2011 року. Про намір продовжити дію договорів заяви з боку ФОП ОСОБА_3 не подавалися, так як за твердженням останньої з 02.02.2011р. вона ними не користувалася. Автоматичне ж поновлення договорів оренди землі на цю дату Законом України «Про оренду землі» не було передбачене. Тому, на думку відповідача, згідно ч. 4 ст. 226 ГК України не підлягають відшкодуванню збитки, завдані правомірною відмовою зобов'язаною стороною від подальшого виконання зобов'язання. Ототожнюючи положення останньої норми зі ст.ст. 286, 288 Податкового кодексу України, відповідач вважає, що підставою для нарахування: (1) земельного податку є дані земельного кадастру, (2) орендної ж плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, а оскільки рада-позивач таких договорів не надала, а за даними Управління Держземагентства у Лубенському районі, до яких відсилається і позивач, земельні ділянки за адресами АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 не зареєстровані, підстави для стягнення збитків у заявленій сумі, що складає ціну позову, відсутні.

Сам розмір приведених позивачем збитків не є документально обґрунтованим.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін ( в судовому засіданні 13 квітня 2016 року - представників позивача та відповідача, 25 квітня 2016 року - представників позивача), оцінивши надані докази, суд - в с т а н о в и в, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 1166 "Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду " Цивільного кодексу України єдиною підставою для застосування цивільно-правової відповідальності є правопорушення, що включає як складові елементи: (1) шкоду ( збитки), (2) протиправну поведінку особи, яка заподіяла шкоду, (3) причинний зв'язок між ними та (4) вину особи, яка заподіяла шкоду. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, виключає можливість притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Загальним поняттям позадоговірного зобов'язання з відшкодування шкоди охоплюються різноманітні конкретні види правопорушень, що мають ряд особливостей. Особливості застосування цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду можуть бути передбачені спеціальними законами, що регулюють питання охорони певного виду прав.

Саме питанню відшкодування збитків власникам землі, до яких відноситься і територіальна громада м. Лубни в особі її представницького органу - міської ради, та землекористувачам законодавець посвятив главу 24 «Відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» Земельного кодексу України, за ст. 156 якого закріплено вичерпний перелік підстав відшкодування збитків, заподіяних внаслідок:

а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом;

б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання;

в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок;

г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників;

ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан;

д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Частина 2 статті 157 ЗК України (до якої, вмотивовуючи позовні вимоги, відсилається міська рада - позивач) приписує, що порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В розрізі зазначеної норми Земельного кодексу України діє Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затв. постановою КМУ від 19.04.1993р. №284 ( в редакції постанов КМУ: №21 від 14.01.2004р., №619 від 21.07.2010р., №1118 від 08.12.2010р., №1082 від 26.10.2011р. та №1115 від 20.10.2011р.), пункт 1 якого кореспондує положенням ст. 156 ЗК України, а п. 3 цього Порядку приводиться перелік відшкодувань, серед яких і «інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані». При цьому дається визначення неодержаному доходу, як доходу, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведенням її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

За змістом наведених норм, не оформлення ( такі на паперових носіях не надані суду жодною із сторін) договірних відносин щодо землекористування між орендодавцем - Лубенською міською радою та набувачем права власності за договорами купівлі-продажу: №129 та №130 від 29.03.2005 року на нерухоме майно, яке розміщене на земельних ділянках за адресами: м. Лубни (1) АДРЕСА_2, (2) АДРЕСА_3 та договором купівлі-продажу №215 від 29.04.2009р. на нерухоме майно, яке розміщене на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_4, приватним підприємцем ОСОБА_3 (цей статус на момент здійснення правочинів остання мала за свідоцтвомНОМЕР_1 про державну реєстрацію СПД від 31.07.1997р.), не підпадає під дію останніх, а саме: під дію ст. 156 Земельного кодексу України та Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затв. постановою КМУ від 19.04.1993р. №284 (зі змінами і доповненнями).

Порядок визначення та відшкодування територіальній громаді міста Лубни в особі Лубенської міської ради збитків, заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства, затв. рішенням Лубенської міської ради 14.02.2014р.( до якого як підстави визначення розміру збитків, що складають ціну даного позову, відсилається позивач) є за межами приписів ст. 156 ЗК України та Порядку, затв. постановою КМУ від 19.04.1993р. №284, в частині сфери дії порядку щодо відшкодування збитків. Зокрема, п. 3 цього Порядку Лубенська міська рада розширила перелік відшкодування збитків з підстав використання земельної ділянки без оформлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку відповідно до закону. Тому останній не може застосовуватися в силу ст. 19 Конституції України, за якою правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, та ст. 4 ГПК України, за якою господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

За так, повинен діяти загальні правила зобов'язань з відшкодування шкоди (позадоговірні або деліктні зобов'язання), за якими потерпіла сторона (кредитор) має право вимагати від боржника (заподіювача шкоди) повного відшкодування протиправно заподіяної шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків.

Для застосування деліктної відповідальності як виду цивільно-правової відповідальності необхідною є наявність відповідних умов: а) завданої шкоди; б) протиправності у поведінці заподіювача шкоди; в) причинного зв'язку між першим двома елементами; г) вини заподіювача шкоди, тобто наявність чотирискладової правопорушення.

Як засвідчують матеріали справи, підставою для звернення до суду з даним позовом, про що відмічено вище, є відсутність оформлених між сторонами договорів оренди землі, як і їх поновлення, та неоплата в період 2012-2015р.р. за користування земельною ділянкою під об'єктами нерухомості, придбаними у власність відповідачем - ФОП ОСОБА_3

Дійсно за договорами купівлі-продажу: №129 та №130 від 29.03.2005р., №215 від 29.04.2009р., посвідчених нотаріально, громадянка України ОСОБА_3 - мешканка міста Лубни Полтавської області, маючи на момент вчинення право чинів статус суб'єкта підприємницької діяльності з 1997 року (свідоцтво НОМЕР_1 про державну реєстрацію СПД від 31.07.1997р.) (відповідач) придбала у територіальної громади м. Лубни в особі Лубенської міської ради (як представницького органу громади) у власність нерухоме майно - нежитлові приміщення: (1) загальною площею 210, 6 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2; (2) загальною площею 77, 7 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3; (3) загальною площею 751, 4 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4. Пунктом 1.5 цих договорів зазначено, що земельна ділянка, на якій розташований об'єкт, до його складу не входить, питання користування земельною ділянкою покупцем вирішується самостійно в межах чинного законодавства.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За наданими позивачем документальними доказами, земельні ділянки під спірними об'єктами нерухомості є власністю територіальної громади м. Лубни. Докази про попереднє землекористування та його умови (до моменту відчуження нежилих приміщень за спірними адресами відповідачу) відсутні.

Орендна плата є договірною величиною. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства (п.288.1 ПК України).

За ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Орендодавцями земельних ділянок, за ст. 93 Земельного кодексу України, є їх власники або уповноважені ними особи.

Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про оренду землі» постановою КМУ від 03.03.2004р. №220 затверджено Типовий договір оренди землі.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону ( ст. 16 ЗУ «Про оренду землі»).

Рішенням тридцять другої сесії четвертого скликання Лубенської міської ради від 21 жовтня 2005 року була затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання договорів оренди земельних ділянок несільськогосподарського призначення: загальною площею 0, 1697 га по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, загальною площею 0, 1531 га по АДРЕСА_4 та передані ці земельні ділянки в оренду терміном на 5 років приватному підприємцю ОСОБА_3 за цільовим призначенням - землі іншої промисловості та землі комерційного використання.

Саме з зазначеної дати (21.10.2005р.) розпочався відлік для орендодавця - ради (оскільки саме він, за наведеного вище, зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку) розпочати процедуру оформлення договірних відносин щодо оренди земельної ділянки за спірною адресою в порядку п. 3 ст. 179 Господарського кодексу України та п. 2 ст. 181 цього ж кодексу, будучи, крім іншого, зацікавленим в надходженні коштів до бюджету та маючи всі вихідні дані (затверджену техдокументацію) щодо земельної ділянки як сформованого об'єкта матеріального світу та Типовий договір оренди землі, закріплений на законодавчому рівні.

Згідно розділу 4 Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, форма щодо якої закріплена була за наказом Держкомзему України №174 від 02.07.2003р. «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель» (який діяв на час прийняття зазначеного рішення Лубенської міської ради), розділ книги ААА 006262, том №1, на стор. 000008 під номерами рядків 85 та 86 зареєстровано два договори оренди землі з ОСОБА_3 під №85 на земельну ділянку по АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 площею 0,1697 га землі іншої промисловості та під №86 на земельну ділянку по АДРЕСА_4 площею 0,1532 га землі комерційного призначення. Дата реєстрації 01.02.2006р. Термін договору оренди - 5 років, тобто до 01.02.2011р. Ця обставина відповідачем не спростовується.

Автоматична пролонгація договору оренди землі за станом на 01.02.2011р. за чинним земельним законодавством не була передбачена. Тому відмічені договори оренди землі є такими, що припинили свою дію. Докази користування де-факто відповідачем після закінчення дії договорів оренди землі земельними ділянками за спірними адресами позивач-рада не надала, а акт обстеження комісії від 22.07.2015р., до якого відсилається остання, таких даних не містить.

Сама Лубенська міська рада, за приписами ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», в редакції що діяла на момент закінчення дії договорів оренди землі №85 та №86, не була позбавлена ініціативи як орендодавець поновити їх дію, в т.ч. в судовому порядку.

Замість договірного оформлення (в т.ч. і поновлення) земельних відносин з ФОП ОСОБА_3 (набувачем права в 2005 та 2009 роках на земельні ділянку в порядку ст. 120 ЗК України) рада-позивач лише в 2014 році, а саме 14.02.2014 р. приймає рішення, яким затверджує Порядок визначення та відшкодування територіальній громаді міста Лубни в особі Лубенської міської ради збитків, заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства, який суперечить чинному законодавству, про що йшлося вище, та не може поширюватися на минулий час. Це рішення Лубенської міської ради від 14.02.2014р. про закріплення Порядку відшкодування збитків за своєю суттю є помилковими, тобто помилкою.

Європейський Суд з Прав Людини у своєму рішенні від 20.10.2011 (остаточне 20.01.2012р.) у справі «Рисовський проти України» зазначив наступне: «Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються». Тому будь-яка помилковість дій позивача не може «лягати тягарем на плечі» відповідача, в т.ч. і шляхом відшкодування збитків.

Крім того, приведений Лубенською міською радою розмір збитків, що складає ціну позову, не є обґрунтованим, оскільки визначений без врахування тієї обставини, що орендна плата є договірною величиною, нормативна грошова оцінка є підставою для внесення змін в умови договору, а не складовою в визначенні збитків; та відсутність доказів щодо фактичного користування земельними ділянками відповідачем після сплину дії договорів оренди землі в 2011 році.

Таким чином, позивачем не доведено та не надано доказів в підтвердження жодної із чотирьох складових правопорушення з боку відповідача як підстави для застосування цивільно-правової відповідальності в вигляді збитків, розмір яких складає ціну позову.

Доводи відповідача з посиланням на п. 6 ст. 80 ГПК України, що прозвучали в відзиві на позов, не можуть бути прийняті судом, з огляду на позицію, викладену в п. 4.7 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. (зі змінами і доповненнями), за яким "громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі. Однак у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду".

Аналогічної правової позиції притримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який п. 14 постанови Пленуму від 01.03.2013р. №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» висловив таке: «оскільки у разі припинення діяльності фізичної особи як суб'єкта господарювання відповідно до п. 6 частини першої статті 80 ГПК провадження у господарській справі припиняється, то з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року №755-ІУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі пов'язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському судочинстві до настання таких обставин, оскільки за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити.

СУДДІ Г.І. БУНЯКІНА

К.В. ТИМОШЕНКО

О.М. ТИМОЩЕНКО

Повний текст рішення виготовлено та підписано 04.05.2016р.

Примітка: Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

У разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.