ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

про скасування рішення третейського суду

"26" квітня 2016 р.Справа № 922/976/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєві О.В.

розглянувши матеріали заяви Житлово-будівельного кооперативу "Своє житло" про скасування рішення третейського суду від 04 березня 2009 року (вх. 976/16 від "28" березня 2016 р.) по третейській справі № 6/02-09

за позовом Приватного підприємства "Будінвестмонтаж", м. Київ
до Акціонерного товариства закритого типу "ДВК", м. Київ
провизнання права власності

за участю представників сторін:

заявника - ОСОБА_1, дов. від 02.02.2016 року, ОСОБА_2, дов. від 02.02.2016 року, ОСОБА_3, дов. від 02.02.2016 року

позивача (у третейській справі) - не з*явився

відповідача (у третейській справі) - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Житлово-будівельний кооператив "Своє житло" звернулося до господарського суду Харківської області з заявою про скасування рішення Харківського обласного постійно діючого третейського суду від 04 березня 2009 року по справі № 6/02-09 за позовом Приватного підприємства "Будінвестмонтаж", м. Київ до Акціонерного товариства закритого типу "ДВК", м. Київ про визнання права власності.

Представники заявника просять суд долучити до матеріалів справи додаткові документи, які суд долучає до матеріалів справи.

Представники заявника у судовому засіданні заяву про скасування рішення третейського суду від 04 березня 2009 року по третейській справі № 6/02-09 підтримують, просять її задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача (у третейській справі) у судове засідання не зявився, у наданому письмовому запереченні проти заяви Житлово-будівельного кооперативу "Своє житло" про скасування рішення третейського суду від 04 березня 2009 року по третейській справі № 6/02-09 заперечує, просить залишити заяву без розгляду.

Представник відповідача (у третейській справі) у судове засідання не зявився, витребувані ухвалою суду документи не надав.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення Акціонерного товариства закритого типу "ДВК" про час та місце розгляду справи, проте останній не скористався своїм правом, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника Акціонерного товариства закритого типу "ДВК" за наявними в справі матеріалами, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються заява та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду заяви і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважних представників Житлово-будівельного кооперативу "Своє житло", судом встановлено наступне.

30 грудня 2004 року між Київською міською радою і Громадською організацією "Кредитна спілка військовослужбовців України" був укладений договір оренди земельної ділянки площею 2,9021 га, яка розташована на вул. Петра Дегтяренка, 22 в Оболонському районі м. Києва, строком на пять років.

31 грудня 2003 року між Громадською організацією "Кредитна спілка військовослужбовців України" і Акціонерним товариством закритого типу "ДВК" був укладений договір № 1 на будівництво житлового комплексу за адресою: м. Київ, вул. Петра Дегтяренка, 22 в Оболонському районі м. Києва. За умовами зазначеного договору, зокрема статті 3 сторони розмежували свої повноваження та домовилися, що Громадська організація "Кредитна спілка військовослужбовців України" передає, а Акціонерне товариство закритого типу "ДВК" приймає повноваження "замовника-забудовника" будівництва з правом обирати Генерального підрядника, Підрядника, Генерального проектувальника, укладати будь-які договори, організовувати роботи приймальних комісії, тощо. Додатковою угодою № 1 від 01 січня 2004 року предметом цього договору була зазначена передача прав на здійснення управління будівництвом та будівництва житлового комплексу. Додатковою угодою № 2 від 01 жовтня 2005 року сторони внесли зміни до договору № 1, виклавши його у новій редакції. Згідно пункту 3.4. договору у редакції від 01 жовтня 2005 року Акціонерне товариство закритого типу "ДВК" має право передавати права та обовязки по даному договору без письмової згоди Громадської організації "Кредитна спілка військовослужбовців України".

Позивач по третейській справі - Приватне підприємство "Будінвестмонтаж" звернувся до Харківського обласного постійно діючого третейського суду з позовною заявою до відповідача по третейській справі - Акціонерного товариства закритого типу "ДВК" з позовною заявою про визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що за договором від 15 січня 2009 року, укладеним у письмовій формі, Акціонерне товариством закритого типу "ДВК" передало у власність Приватного підприємства "Будінвестмонтаж" обєкт незавершеного будівництва - двосекційний житловий будинок з готовністю 26%, розташований за адресою: м. Київ, вул. Петра Дегтяренка, 22. На виконання зазначеного договору сторони підписали акт приймання-передачі вказаного обєкту. В подальшому у сторін виникли суперечки щодо тлумачення умов договору та правових наслідків, що виникли між сторонами внаслідок його укладення. Зокрема, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору та вважає, що Приватне підприємство "Будінвестмонтаж" набуло право власності на матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва, а не на обєкт незавершеного будівництва в розумінні статті 331 Цивільного кодексу України. Позивач вважає, що він набув право власності саме на обєкт незавершеного будівництва, однак внаслідок дій (бездіяльності) відповідача не може зареєструвати своє право в установленому законом порядку. Крім того 15 січня 2009 року позивач та відповідач уклали попередній договір, за умовами якого домовилися укласти у тримісячний термін основний договір передачі функцій (прав) замовника будівництва. Однак на препозицію укласти основний договір відповідач не реагує, конкретних строків укладення не зазначає.

03 травня 2006 року Громадська організація "Кредитна спілка військовослужбовців України" (довіритель) видала Акціонерному товариству закритого типу "ДВК" (повіреному) безвідкличну довіреність, якою уповноважило останнього представляти інтереси в усіх без винятку органах державної влади та місцевого самоврядування, судах, установах, організаціях незалежно від форм власності з правом здійснювати всі необхідні дії щодо будівництва, спорудження, введення в експлуатацію та передачу у власність третім особам нерухомого майна, підпису правочинів (договорів, контрактів, актів, протоколів, тощо).

На момент укладення договору від 15 січня 2009 року про передачу обєкта незавершеного будівництва право власності Акціонерного товариства закритого типу "ДВК" на обєкт незавершеного будівництва в розумінні статті 331 Цивільного кодексу України зареєстроване не було.

Згідно договору № 1/09, укладеному між позивачем та відповідачем 02 березня 2009 року Акціонерне товариство закритого типу "ДВК" передало Приватному підприємству "Будінвестмонтаж" всі права та обовязки замовника будівництва 1, 2 та 3 черг житлового комплексу за адресою: м. Київ, вул. Петра Дегтяренка, 22.

Рішенням Харківського обласного постійно діючого третейського суду від 04 березня 2009 року (суддя Дунаєв Сергій Вадимович) по справі № 6/02-09 за позовом Приватного підприємства "Будінвестмонтаж", м. Київ до Акціонерного товариства закритого типу "ДВК", м. Київ було визнано за Приватним підприємством "Будінвестмонтаж" право власності на обєкт будівництва - двосекційний шістнадцятиповерховий житловий будинок загальною площею 10786 кв.м. з кількістю квартир - 176, з готовністю 26%, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :78:053:0029 за адресою: м. Київ, вул. Петра Дегтяренка, 22 (перша черга будівництва).

Відповідно до частини 1 статті 122-1 Господарського процесуального кодексу України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до господарського суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Згідно статті 122-4 Господарського процесуального кодексу України справа про оскарження рішення третейського суду розглядається суддею одноособово протягом одного місяця з дня надходження до господарського суду заяви про скасування рішення третейського суду. Про час і місце розгляду справи повідомляються особи, які беруть участь у справі. Неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.При розгляді справи в судовому засіданні господарський суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду. Господарський суд не обмежений доводами заяви про скасування рішення третейського суду, якщо під час розгляду справи буде встановлено підстави для скасування рішення третейського суду, визначені статтею 122-5 цього Кодексу.

Відповідно до статті 122-5 Господарського процесуального кодексу України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Згідно частини 3 статті 51 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав: справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано недійсною компетентним судом; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 цього Закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та (або) фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

За змістом статті 2 Закону України "Про третейські суди" третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Рішення третейського суду підлягає скасуванню, якщо воно прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Таким чином, якщо рішення прийнято третейським судом зі спору, предмет якого не передбачено третейською угодою, таке рішення підлягає скасуванню.

Рішення третейського суду підлягає скасуванню, якщо третейський суд вирішив питання про права і обовязки осіб, які не брали участь у справі. Ця обставина є підставою для скасування рішення третейського суду, якщо третейський суд виніс рішення про права і обовязки особи, яка: не є стороною третейської угоди; не є правонаступником сторони третейської угоди в смислі статті 13 Закону України "Про третейські суди".

Виходячи із змісту частин 1, 2 статті 331 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 182 Цивільного кодексу України та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Отже, до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає.

До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (абзац 1 частини 3 статті 331 Цивільного кодексу України).

Абзацом 2 частини 3 статті 331 Цивільного кодексу України встановлено право особи, що створила об'єкт нерухомого майна зі своїх матеріалів, або набуває на нього право власності на підставі договору або закону, укладати договори щодо зазначеного об'єкта незавершеного будівництва (про відчуження або іпотечні).

При цьому для реєстрації права власності набувача на об'єкт незавершеного будівництва, надаються документи, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисна документація, а також документи, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Таким чином, статтею 331 Цивільного кодексу України не передбачена можливість визнання права власності на недобудоване нерухоме майно в судовому порядку. (Постанова Верховного суду України від 19 вересня 2011 року у справі № 18/3143-82гс11).

Згідно статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію права на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна.

Враховуючи системний аналіз правових норм можна дійти висновку, що стаття 876 Цивільного кодексу України щодо визначення замовника власником об'єкта будівництва застосовується лише у взаємозв'язку зі статтею 331 цього Кодексу щодо вимоги обов'язкової наявності права власності або права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться нерухоме майно. В інших випадках відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України такі об'єкти будівництва та інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, а особа яка його здійснила не набуває права власності на нього. (Постанова Верховного суду України від 30 березня 2016 року у справі №6-265цс16, Постанова Верховного суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1920цс15),

За змістом статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

До початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов'язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку (Постанова Верховного суду України від 28 січня 2015 року у справі № 6-225цс14)

Також матеріали справи не містять доказів того, що позивач у третейській справі є власником або користувачем земельної ділянки, на якій знаходиться обєкт незавершеного будівництва, також відсутні докази того, що станом на дату укладення договору між позивачем та відповідачем від 02.03.2009 року у відповідача було у встановленому законом прядку зареєстроване право власності на відповідний обєкт незавершеного будівництва.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 Цивільного кодексу України (Постанова Верховного суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15).

Відтак, з огляду на встановлені факти щодо відсутності зареєстрованого у встановленому законом порядку права власності на обєкт незавершеного будівництва, такий обєкт незавершеного будівництва не є та не може бути предметом третейської угоди, відсутності законодавчо встановленої можливості вирішення у судовому порядку питання щодо визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва, з урахуванням висновків, викладених в рішеннях Верховного суду України, що є обовязковими для всіх судів, суд дійшов висновку про те, що при винесенні рішення третейський суд прийняв рішення у спорі, не передбаченому третейською угодою та вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

При цьому суд зазначає, що відповідно до статуту Житлово-будівельного кооперативу "Своє житло" Житлово-будівельний кооператив "Своє житло" є юридичною особою, створеною фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об*єднались на основі їх майнових пайових внесків для участі у будівництві (відновлення та завершення будівництва), введення в експлуатацію житлового комплексу в Оболонському районі м. Києва по вул. Дегтяренко, 22, яке є предметом рішення третейського суду від 04 березня 2009 року та подальшого його експлуатації для спільної діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Статутною метою створення та діяльності Житлово-будівельного кооперативу "Своє житло" є забезпечення житлом постраждалих інвесторів та членів їх сімей, які проінвестували грошові кошти у будівництво житлового комплексу у Оболонському районі м. Києва по вул. Дегтяренко, 22 на підставі укладених ними з Кредитною спілкою "Кредитна спілка військовослужбовців України" та/або Акціонерним товариством закритого типу "ДВК" інвестиційних договорів (договір пайової участі у будівництво), шляхом об*єднання їх зусиль на захист своїх порушених прав та інтересів. Завданням і предметом діяльності Житлово-будівельного кооперативу "Своє житло" є: представлення та захист майнових інтересів та соціальних прав членів ЖБК постраждалих інвесторів, які проінвестували кошти на будівництво житлового комплексу в Оболонському районі м. Києва по вул. Дегтяренко, 22, яке є предметом рішення третейського суду від 04 березня 2009 року у відносинах з фізичними та юридичними особами, в державних, громадських та інших підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, в органах державної, місцевої влади, в тому числі в правоохоронних органах, в органах Державної податкової служби України, Державної виконавчої служби, в тому числі в судах загальної юрисдикції, адміністративних та господарських судах України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне заяву Житлово-будівельного кооперативу "Своє житло" про скасування рішення третейського суду від 04 березня 2009 року (вх. 976/16 від "28" березня 2016 р.) по третейській справі № 6/02-09 задовольнити; рішення третейського суду від 04 березня 2009 року (вх. 976/16 від "28" березня 2016 року) по третейській справі № 6/02-09 за позовом Приватного підприємства "Будінвестмонтаж", м. Київ до Акціонерного товариства закритого типу "ДВК", м. Київ про визнання права власності скасувати.

З урахуванням викладеного, та керуючись статтями ст. 8, 124 Конституції України, ст. ст. 86, 122-1, 122-4, 122-5 ГПК України, ст. ст. 12, 51 Закону України "Про третейські суди",

УХВАЛИВ:

Заяву Житлово-будівельного кооперативу "Своє житло" про скасування рішення третейського суду від 04 березня 2009 року (вх. 976/16 від "28" березня 2016 р.) по третейській справі № 6/02-09 задовольнити.

Рішення третейського суду від 04 березня 2009 року (вх. 976/16 від "28" березня 2016 року) по третейській справі № 6/02-09 за позовом Приватного підприємства "Будінвестмонтаж", м. Київ до Акціонерного товариства закритого типу "ДВК", м. Київ про визнання права власності скасувати.

Суддя ОСОБА_4