ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2016 р. Справа № 07/273-04

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився.

відповідача - Чебаненко В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 122 Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 06.12.04 р. по справі № 07/273-04

за позовом ТОВ "Енергетик", м. Харків

до ВАТ "Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго" м. Київ, в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської ТЕС, смт. Комсомольське

про стягнення 117821,69 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.12.2004 р. (суддя - Інте Т.В.) у справі № 07/273-04 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 110162,90 грн. суму основного боргу, 1101,63 грн. держмита, 110,33 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позову провадження у справі припинено. В задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідачем належним чином не виконано зобов'язання по оплаті за отримані роботи та послуги; що клопотання відповідача про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню, у зв'язку з ненаданням ним доказів своєчасного звернення позивача до господарського суду м. Києва з заявою № 33 від 22.10.2004 р. про визнання його кредитором у справі № 15/76Б, не затвердженням реєстру кредиторів, та ін.

Відповідач з рішенням господарського суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, зупинити провадження у справі № 07/273-04 до винесення ухвали господарського суду м. Києва по справі № 15/76Б за результатами розгляду вимог ТОВ "Енергетик" до ВАТ "Центренерго",

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги тим, що господарським судом не повно з'ясовані всі обставини, які мають значення для справи на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. ст. 43, 79, 80, 85 ГПК України, ст. 598 ЦК України, ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Також вважає, що доводи господарського суду, на підставі яких відхилено клопотання про зупинення провадження у справі, є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства; що жодна стаття Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом" та ГПК України не зобов'язує відповідача надавати до господарського суду докази своєчасного звернення позивача до господарського суду м. Києва з заявою про визнання його кредитором у справі про банкрутство. А також, що не затвердження реєстру кредиторів не є підставою для незадоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. На думку відповідача, він повинен був тільки проінформувати господарський суд про порушення справи про банкрутство ВАТ "Центренерго" та публікацію про це в офіційному друкованому органі.

Крім того, відповідач наполягає на тому, що надавати докази направлення заяви до господарського суду м. Києва у справі про банкрутство ВАТ "Центренерго" це прямий обов'язок позивача, оскільки неподання цих доказів тягне за собою відмову у задоволенні позову на підставі ч. 2 ст. 14 вищезгаданого закону та ін.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.02.2005 р. у даній справі зупинялося провадження до вирішення питання щодо включення позивача в реєстр кредиторів відповідача у справі № 15/76Б про банкрутство останнього.

ПАТ "Центренерго" Зміївська ТЕС звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з заявою (вх. № 3472 від 30.03.2016 р.) про поновлення провадження у справі № 07/273-04, якій повідомлено, що обставини, які були підставою для зупинення провадження у цій справі усунені та провадження підлягає поновленню у зв'язку з тим, що ухвалою господарського суду м. Києва від 17.11.2015 р. за наслідками попереднього засідання та розгляду кредиторських вимог, в тому числі вимог позивача у справі № 15/76-б-43/624-б про банкрутство ПАТ "Центренерго" затверджено реєстр вимог кредиторів.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 р. вищезазначену ухвалу в частині вимог позивача залишено без змін.

Відповідно до ст. 79 ГПК України господарський суд поновив провадження у справі після усунення обставин, що зумовили його зупинення, ухвалою від 31.03.2016 р. у даній справі та розгляд справи призначений на "25" квітня 2016 р. о 15:40 год.

13.04.2016 р. від Зміївської ТЕС діючій від імені ПАТ «Центренерго» надійшла заява, в якій вона просить рішення господарського суду Харківської області від 06.12.2004 р. у справі № 07/273-04 скасувати та припинити провадження у справі № 07/273-04

Позивач у призначене судове засідання не з'явився.

Враховуючи факт належного повідомлення позивача про час та місце розгляду апеляційної скарги, та те, що норми ст. 38 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, судова колегія вважає, що судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Неявка в судове засідання представника позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 08.04.2002 р. між ТОВ "Енергетик" (підрядник) та Зміївської ТЕС ВАТ "Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго" (замовник) укладений договір № 8 на підставі якого позивач, в період з 08.04.2002 р. по 31.12.2002 р. виконав роботи по ремонту, налагодженню КІПіА Зміївської ТЕС та надав послуги по виготовленню запасних частини для приладів КІПіА, всього на загальну суму 172372,21 грн.

Зазначені роботи та послуги, у відповідності до п. 3, 4 договору прийняті відповідачем, що підтверджується складеними двосторонніми актами прийому виконаних робіт (т. 1, а. с. 15-61).

Однак, оплату виконаних робіт та послуг відповідач не здійснив, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 117821,69 грн.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовною заявою у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що відповідачем належним чином не виконані зобов'язання з оплати виконаних позивачем робіт та послуг; та ін.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України, визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як свідчать матеріали справи позивач звернувся до відповідача з листом № 18 від 08.07.2004 р., в якому вимагав у семиденний строк сплатити заборгованість у сумі 117821,69 грн. (т. 1 а. с. 62-65).

Факти виникнення боргу підтверджуються вищезазначеними актами приймання виконаних робіт.

Станом на час розгляду справи, з урахуванням уточнень позовних вимог (т. 1, а. с. 99-102) сума заборгованості визначена двостороннім актом звірки станом на 01.11.2004 р. та становить 110162,90 грн.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає висновки господарського суду про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 110162,90 грн. основного боргу є обґрунтованими та законними.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Харківської області від 06.12.04 р. по справі № 07/273-04 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та чинного законодавства і стало однією з підстав задоволення вимог кредитора у справі № 15/76-б-43/624-Б.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Харківської області від 06.12.04 р. по справі № 07/273-04 залишити без змін, а апеляційну скаргу -без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 28.04.2016 р.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.