ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

05.04.2016р. Справа № 917/317/16

за позовом Підприємства Миргородської Райспоживспілки "Центральний ринок", вул. Воскресінська, 6, м. Миргород, Полтавська область,37600

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1,36000

про стягнення 7088,08 грн. (згідно заяви про зменшення № 4262 від 05.04.2016).

Суддя Іваницький О лексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 дов. № 31 від 01.01.2016 року

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПОРУ: розглядається позовна заява про стягнення 7088,08 грн., за договором № 10 від 15.01.2011 року.

05.04.2016 року за вхідним № 4262(канцелярії суду) директор Підприємства Миргородської Райспоживспілки "Центральний ринок", Г.М.Кандиба подав заяву про зменшення розміру позовних вимог в зв"язку зі сплатою відповідачем частини боргу в сумі 3000,00 грн. (квитанцією № 14453626-1 від 04.04.2016 року). Суд подану заяву прийняв до розгляду та долучив її до матеріалів справи.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, хоча і був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи), відзив на позовну заяву не подав, вимоги п. 4 ухвали суду від 03.03.2016 року про порушення провадження у справі не виконав.

В п. 19 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 р. № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" зазначено, що відповідно до пункту 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженою наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002 № 75 (з подальшими змінами), перший, належним чином підписаний, примірник процесуального документа (ухвали, рішення, постанови) залишається у справі; на звороті у лівому нижньому куті цього примірника проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправку документа, що містить: вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена. Дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу. Водночас до повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

З огляду на вищевикладене, а також достатністю документальних доказів в матеріалах справи для її розгляду по суті, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного:

05 січня 2011 року між позивачем та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (далі Відповідач, ) було укладено договір оренди № 10 торговельного місця № 37 , яке розташоване на території ПМРСС Центральний ринок за адресою: м. Миргород, вул. Воскресінська, 6 (далі Договір).

Відповідно до п. 1 Договору предметом договору є торговельне місце № 37 загальною площею 22 кв. м., що розташоване на території ПМРСС Центральний ринок за адресою: м. Миргород, вул. Воскресінська, 6, та надається орендодавцем (Позивачем) у тимчасове платне користування орендареві (Відповідачу) для провадження торговельної діяльності.

Відповідно до п. 4 Договору орендар набуває право користування обєктом оренди з дня підписання даного договору.

Згідно з п. 8 Договору орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендодавцю орендну плату.

За п. 11 Договору орендна плата вноситься до 25 числа місяця, що передує місяцю, за який проводиться оплата.

За користування орендованим торгівельним місцем за березень 2016 року не проплачено 1086 гри. 80 коп., за квітень - 1045 гри. 00коп., травень - 1128 грн. 60 коп., червень - 1045 грн.00 коп., липень - 1128 гри. 60 коп., серпень - 1086 гри. 80 коп., вересень - 1086 гри.80 коп., жовтень - 1128 гри.60 коп., листопад - 1045 грн.00 коп., грудень - 1128грп.60 коп. Також відповідачем не проведена плата за користування електроенергією в сумі 306 гри. 48 коп.

Позивачем за вихідним №137 від 19.09.2015 року була направлена відповідачеві претензія про сплату боргу за утримання торгового місця, але відповідач претензію залишив без відповіді.

13.11.2015 року за вихідним №162 позивачем повторно була направлена претензія до відповідача , ця претензія також залишилась без відповіді.

Протягом дії Договору Позивач свої обовязки виконував належним чином, перешкод у користуванні Відповідачем торгівельним місцем не чинив.

Про належне виконання Позивачем своїх зобовязань за Договором, крім іншого, свідчить відсутність з боку Відповідача претензій та повідомлень про порушення орендодавцем умов Договору.

Проте Відповідач свої обовязки в частині своєчасної сплати орендної плати, передбачені п. 8 Договору, належним чином не виконав.

Згідно із ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В статті 193 ГК України зазначається, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

05.04.2016 року за вхідним № 4262(канцелярії суду) директор Підприємства Миргородської Райспоживспілки "Центральний ринок", Г.М.Кандиба подав заяву про зменшення розміру позовних вимог в зв"язку зі сплатою відповідачем частини боргу в сумі 3000,00 грн. (квитанцією № 14453626-1 від 04.04.2016 року)

Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 7088,08 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до положень ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У частині 3 статті 184 Господарського кодексу України зазначено, що укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Частиною 2 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що Кабінет Міністрів України, уповноважені ним органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.2009 року № 868 "Положення про основні вимоги до організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків" затверджено Типовий договір оренди торговельного місця.

Відповідно до п. 20 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України № 57/188/84/105 від 26.02.2002 року (далі - Правила торгівлі на ринках) передбачено право адміністрації ринку на укладання письмових угод з продавцями про надання торгівельних місць в оренду з зазначенням у письмовій угоді терміну дії угоди, асортименту товару, що реалізується, розташування торгівельного місця, умов оренди торгівельного місця, розміру та порядку оплати за оренду майна, переліку послуг, які надає ринок, та їх вартості.

Пунктом 13 Правил торгівлі на ринках торговельне місце визначається як площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю (вагів, лотків тощо) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів), транспортних засобів, причепів, візків (у тому числі ручних), у контейнерах, кіосках, палатках тощо. Тобто, об'єктом договору оренди у спірних правовідносинах є торговельне місце.

Таким чином, безпосередньо Правила торгівлі на ринках передбачають укладення між адміністрацією ринку і підприємцями, що займаються торговельною діяльністю, саме договорів, що за своєю правовою природою є договорами оренди (найму) торгових площ. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України № 11/110 від 24.10.2011 року по справі № 07/33-71, яка є обов'язковою для суду згідно ч. 1 ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 759 Цивільного Кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до п. 3 ст. 285 Господарського кодексу України орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, одностороння відмова від договору оренди в силу п. 1 ст. 291 Господарського кодексу України не допускається. Зазначене також кореспондується з п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, яким встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); якщо строк виконання боржником зобов'язання не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати таке зобов'язання у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Згідно пояснень позивача, та наявних у справі доказів станом на момент розгляду справи в суді борг відповідачем не сплачений, договір оренди не розірваний, не визнаний недійсним. Доказів сплати орендних платежів відповідачем суду не подано.

Отже, на підставі матеріалів справи, поданих доказів суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу за договором оренди торговельного місця №10 від 05.01.2011 року в сумі 7088,08 грн. за підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 7088,08 грн. обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами (в мат. справи) і підлягають задоволенню.

Судовий збір, понесений позивачем, відповідно до частини 2 ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши подані додаткові докази, керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, (АДРЕСА_1,36000; ідентифікаційний код 298710088) на користь Підприємства Миргородської Райспоживспілки "Центральний ринок", (вул. Воскресінська, 6, м. Миргород, Полтавська область,37600; р/р 2036 МФО 300614 код 01561887 ПАТ "Креді ОСОБА_3") 7088,08 грн., основного боргу, а також судовий збір - 1218,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 12.04.2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.