ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"25" квітня 2016 р. Справа № 911/1068/16

за позовом Державного підприємства спеціального зв'язку, м. Київ,

до відповідача приватного підприємства приватна фірма "Анкор", смт. Калинівка Броварського району

про стягнення 1 399,81 грн.

Суддя О.В. Конюх

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, уповноважена, довіреність від 23.12.2015 №15-8-1/5403;

від відповідача: не зявився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач державне підприємство спеціального зв'язку, звернулося до господарського суду Київської області з позовом від 25.03.2016р. №15-09/1206 до відповідача приватного підприємства приватна фірма "Анкор", в якому просить суд стягнути з відповідача 1399,81 грн. боргу за договором від 19.12.2005р. №137 про спільне використання технологічних мереж основного споживача, а також покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між державним підприємством зв'язку та приватним підприємством приватною фірмою "Анкор" було укладено договір від 19.12.2005р. №137 про спільне використання технологічних мереж основного споживача, згідно якого позивачем забезпечував передачу електричної енергії в межах договірних зобов'язань, які мали бути оплачені відповідачем протягом 5 календарних днів згідно виставленого рахунку. Оскільки послуги не були оплачені, у відповідача виник борг в сумі 1399,81 грн., який позивач просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378,00 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 31.03.2016р. позовну заяву державного підприємства спеціального зв'язку прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/1068/16 та призначено розгляд справи в засіданні господарського суду на 25.04.2016р.

В судове засідання 25.04.2016р. зявився представник позивача, який в судовому засіданні подав суду клопотання від 11.04.2016р. №15-09/1433 про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 31.03.2016р. та надав додаткові усні пояснення по суті спору.

Відповідач відзив на позов та витребувані судом документи не подав, в судове засідання 25.04.2016р. свого представника не направив, про причини незявлення суд належним чином не повідомив, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся судом належним чином.

Суд, у відповідності до вимог ст. 64 ГПК України, направляв відповідачу на належну адресу, вказану у позовній заяві, яка відповідає даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, копію ухвали господарського суду від 31.03.2016р. рекомендованим листом з повідомленням, який на адресу суду не повернувся.

Відповідно до розяснень та рекомендацій Пленуму Вищого господарського суду України, викладених в підпункті 3.9.1 пункту 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час та місце розгляду справи у разі виконання судом вимог частини першої ст. 64, ст. 87 ГПК України. За змістом зазначених статей, зокрема, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно підпункту 3.9.2. пункту 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши позов Державного підприємства спеціального зв'язку, м. Київ до відповідача приватного підприємства приватна фірма "Анкор" (далі по тексту ПП ПФ "Анкор"), вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

19.12.2005р. між Державним підприємством спеціального зв'язку (основний споживач) та приватним підприємством приватна фірма "Анкор" (субспоживач) укладено Договір про спільне використання технологічних мереж основного споживача (далі Договір), відповідно до умов якого основний споживач зобов'язується забезпечити передачу субспоживачу електричної енергії в межах договірних величин (10кВт), а субспоживач - своєчасно сплачувати за використання електричної мережі та отримані інші послуги згідно цього договору, в тому числі і за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної мережі (пункт 1.1 Договору).

Договір укладається терміном на 1 рік та набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд.(пункт 9.1 Договору).

Субспоживач зобов'язується надавати основному споживачу до 25 числа кожного місяця дані про обсяги спожитої електроенергії згідно показів електролічильника у вигляді звіту (додаток №2 до Договору) (п.4.1 Договору) та здійснювати оплату за використану електричну енергію та витрати основного споживача пов'язані з передачею електричної енергії та витрати на утримання електричної мережі згідно калькуляції (додаток №3 до Договору) за розрахунковий період, згідно виставленого рахунку протягом 5 банківських днів (пункт 4.2 Договору), здійснювати оплату за надання послуг з компенсації перетікання реактивної енергії на межі балансової належності електромереж (пункт 4.3 Договору)

Як вбачається з матеріалів справи позивач у відповідності до п.2.1.,2.2 Договору забезпечував технічну можливість для передачі субспоживачу електричної енергії в межах договірних величин 10 кВт, шляхом формування електричної схеми відповідної пропускної здатності та забезпечував субспоживачу фактичну передачу електричної енергії.

Однак, рахунок на оплату №651 від 30 квітня 2015року на відшкодування витрат за спожиту електроенергію в сумі 2 399,81 грн. відповідач своєчасно та в повному обсязі не оплатив, крім того, факт надання послуг не заперечив та не спростував.

У звязку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань по оплаті наданих послуг, а саме не оплати рахунку №651 від 30 квітня 2015р., за ним утворилась заборгованість у сумі 2 399,81 грн.

Вживаючи заходів досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з претензією від 12.06.2015р. №15/11-2472 про погашення наявної заборгованості за надані послуги, однак у визначений законом строк відповіді на претензію не надійшло, проте відповідач частково погасив заборгованість, що підтверджується платіжним дорученням №9 від 25.03.2016р. на суму 1378,00 грн. У зв'язку з чим, позивач повторно звернувся до відповідача з претензією від 05.02.2016р. №15-10/541 про погашення решти заборгованості у сумі 1 399,81 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання та одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Суд в ухвалі про порушення провадження у справі від 31.03.2015р. зобовязував відповідача надати документи, які свідчать про оплату коштів за договором, пропонував надати відзив на позов з документальним обґрунтуванням його доводів та контррозрахунок суми боргу. Проте, відповідач вимоги суду не виконав, доказів належного виконання грошового зобовязання суду не подав, доводів позивача не спростував.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відтак, сторони, звертаючись до суду, повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Таким чином, заборгованість відповідача складає 1399,81 грн., що відповідачем по суті не заперечено та не спростовано.

Таким чином, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи подані позивачем розрахунки заборгованості, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню повністю. Суд приймає рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 1399,81 грн. основного боргу.

Витрати по сплаті судового збору в мінімальному встановленому законом розмірі, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача, як на сторону, з вини якої виник спір.

Враховуючи викладене, керуючись ст.124 Конституції України, статтями 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства спеціального зв'язку до приватного підприємства приватна фірма "Анкор" задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного підприємства приватної фірми "Анкор" (07443, Київська область, Броварський район, смт. Калинівка, вул. Садова, буд.1; ідентифікаційний код 23575246)

на користь Державного підприємства спеціального звязку (01032, м. Київ, Соломянський район, площа Вокзальна, буд. 3, ідентифікаційний код 24366929)

1 399,81 грн. (одна тисяча триста дев'яносто дев'ять гривень вісімдесят одна копійка) основного боргу,

1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 29.04.2016р.

Суддя О.В. Конюх