РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2016Справа №910/21885/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна

Іншуранс Груп»

по Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»

про стягнення 8 645,66 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

У судовому засіданні брали участь представники сторін:

від позивача: Дубовий О.С.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 8 645,66 грн. в результаті настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 12.06.2011 р. о 13 год. 50 хв. на автодорозі Якимівка-Смоліно Маловисківського району Кіровоградсської області, за участю транспортних засобів «ВАЗ-21013», державний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3, що належить ОСОБА_4, та транспортного засобу «Renault Clio», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2015 р. порушено провадження у справі № 910/21885/15, розгляд справи призначено на 16.09.2015 р.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.09.2015 р. у справі № 910/21885/15 (суддя Сташків Р.Б.) позовні вимоги задоволено повністю: стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь позивача 8 645,66 грн. страхового відшкодування та 1 827,00 грн. витрат на сплату судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 р. у справі № 910/21885/15 апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Провідна» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2015 р. у справі № 910/21885/15 залишено без задоволення; рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2015 р. у справі № 910/21885/15 залишено без змін; матеріали справи № 910/21885/15 повернуто Господарському суду міста Києва.

22.12.2015 р. Господарським судом м. Києва на виконання вищевказаного рішення від 16.09.2015 р. було видано відповідний наказ.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.03.2016 р. у справі № 910/21885/15 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» задоволено частково; постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 р. та рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2015 р. у справі № 910/21885/15 - скасовано; матеріали справи № 910/21885/15 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За розпорядженням Керівника апарату Господарського суду м. Києва Кривенко О.М. від 11.03.2016 р. № 04-23/503, щодо справи № 910/21885/15, відповідно до п. 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматичний розподіл.

Згідно з протоколом автоматичного розподілу справи № 910/21885/15 від 11.03.2016 р., дану справу передано на розгляд судді Андреїшиній І.О.

Ухвалою від 12.03.2016 р. суддя Андреїшина І.О. прийняла справу № 910/21885/15 до свого провадження; призначила розгляд справи № 910/21885/15 на 13.04.2016 р.; зобов'язала сторін надати суду певні документи та пояснення.

Представник позивача в судовому засіданні 13.04.2016 р. надав суду письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду, які залучено до матеріалів справи; надав суду усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.04.2016 р. надав суду усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти позову заперечив.

Керуючись ст. 77 ГПК України, господарський суд оголосив перерву в судовому засіданні 13.04.2016 р. до 20.04.2016 р. о 12:15 год. для витребування у відповідача доказів виплати страхового відшкодування.

13.04.2016 р. та 18.04.2016 р. через відділ діловодства господарського суду від позивача надійшли пояснення, які залучено до матеріалів справи.

14.04.2016 р. через відділ діловодства господарського суду від відповідача надійшли документи, які залучено до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 20.04.2016 р. надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 20.04.2016 р. не з'явився, про поважні причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ними витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представників зазначеного учасника судового процесу.

У судовому засіданні 20.04.2016 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відносини, пов'язані із страхуванням, регулюються параграфом 2 глави 35 Господарського кодексу України, главою 67 Цивільного кодексу України, Законом України від 07.03.1996 р. № 85/96-ВР «Про страхування» (надалі - Закон України «Про страхування»), а відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - також Законом України від 01.07.2004 р. № 1961 - IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

27.05.2011 р. між Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_5 був укладений комплексний договір № 06/02-16-200011471 добровільного страхування транспортного засобу, за яким був застрахований автомобіль «Renault Clio» д.н.з. НОМЕР_5

12.06.2011 в с. Нововознесенськ Маловисківського району Кіровоградської області сталася ДТП за участю автомобіля «Renault Clio» д.н.з. НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_5 та «ВАЗ 2101» д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Renault Clio», д.н.з. НОМЕР_5

Відповідно до постанови Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15.07.2011 р., ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП 12.06.2011 р., у зв'язку з порушенням останнім п. 10.5. Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», враховуючи умови договору добровільного страхування, звіт оцінювача від 16.06.2011 р. № 148-11 (вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, дорівнює розміру завданого збитку - 12 060,69 грн.), складено страховий акт від 21.07.2011 р., відповідно до якого виплачено потерпілому (страхувальнику) відшкодування в розмірі 9 162,49 грн.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, як особи, яка експлуатувала автомобіль «ВАЗ21013», д.н.з. З8849ЧК, на законних підставах, була застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) № ВЕ/2203770 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50 000 грн., франшиза - 500 грн.).

26.08.2011 р. ПАТ «СК «Провідна» здійснило виплату коштів страхувальнику - ОСОБА_5, як постраждалій у ДТП особі, яка мала місце 12.06.2011 р., у розмірі 8 645,66 грн., що підтверджується копією залученого до матеріалів справи платіжного доручення № 039891 від 26.08.2011 з відомістю № ВПТ-001723 від 25.08.2011.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в порядку цивільного судочинства звернулося із відповідним позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів, отриманих ним від ПАТ СК «Провідна».

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 24.12.2013 р. позовні вимоги були задоволені та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПрАТ «Українська страхова компанія «няжа Вієнна Іншуранс Груп» регресну вимогу в розмірі 8 645,66 грн.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 06.03.2014 р., залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21.05.2014 р., вищезазначене рішення скасовано та постановлене нове, яким у задоволені позовних вимог було відмовлено повністю з обґрунтуванням того, що ОСОБА_5 отримав страхове відшкодування відповідно до умов договору, що в свою чергу, виключає підстави для стягнення вказаних коштів з нього на користь ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 20.05.2013 р. направило ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» регресну вимогу про сплату коштів в розмірі 9 162,49 грн., яка була залишена без задоволення, що стало підставою для звернення до суду з позовом у даній справі № 910/21885/15.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв'язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування, а саме - щодо застосування до таких правовідносин положень ст.ст. 993, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування".

Згідно зі ст.ст.512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ч.1 ст.262 ЦК України).

Підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати з моменту заподіяння шкоди. У зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності.

Перехід права вимоги за наведеними нормами права (ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування") слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст.1191 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови: 1) право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим; 2) регрес має місце після припинення зобов'язання з відшкодування шкоди.

Крім того, за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, зокрема, виплати страхового відшкодування (ч.6 ст.261 ЦК України).

Зважуючи на викладене, саме положеннями ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" регулюються правовідносини між сторонами у справі, яка розглядається: позивач - ПАТ "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримало від останнього права кредитора, а не регресу до ПРАТ "СК "Провідна", яке застрахувало цивільно-правову відповідальність ОСОБА_3, як особи, яка експлуатує автомобіль "ВАЗ21013", д.р.н. З8849ЧК, перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу.

ПАТ "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" реалізувало своє право кредитора шляхом пред'явлення вимоги до ПРАТ "СК "Провідна", оскільки за договором страхування відповідальності (Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") останнє надало згоду на прийняття обов'язку сторони боржника у деліктному зобов'язанні, якщо воно виникне.

Оскільки у спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, тому строк позовної давності є загальним (три роки), а його перебіг починається від дня настання страхового випадку - у даній справі з 13.06.2011, тоді як із позовом новий кредитор звернувся лише 21.08.2015.

За таких обставин, які свідчать про перехід до страховика права вимоги, а не набуття ним такого права, правильним і обґрунтованим є застосування до спірних правовідносин положень ст.ст.257, 262, 512, 993 ЦК України, а не ст. 1191 ЦК України.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-112цс13 (у зв'язку з наведеним Судова палата у господарських справах Верховного Суду України вважала за необхідне відійти від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року у справі № 3-9гс15).

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (ч.22.1 ст.22 Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (ч.35.1. ст.35 Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування унормовані у статті ст.37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Так, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (ч. 37.1.4. цього Закону).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Отже, враховуючи, що з 22.07.2011 до позивача перейшли права кредитора у деліктному зобов'язанні щодо отримання від відповідальної за заподіяння шкоди особи страхового відшкодування він мав звернутися у встановленому порядку до відповідача із відповідною заявою у порядку вищенаведеного Закону.

В іншому випадку у відповідача відсутні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування потерпілій особі, яка звернулась із відповідною заявою у встановленому законом порядку.

Згідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Чинним законодавством не передбачено можливості зобов'язати боржника до повторного виконання належно виконаного обов'язку.

З наданих суду пояснень представників сторін було встановлено, що письмово про заміну кредитора у спірному зобов'язанні позивач відповідачу не повідомляв, у зв'язку з чим господарський суд дійшов висновку про те, що відповідачем належно виконано обов'язок відшкодування шляхом виплати потерпілій особі - первісному кредитору ОСОБА_5 8 645,66 грн.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги зміст рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 06.03.2014, яким скасовано рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 24.12.2013 у справі №392/2813/13-ц2/392/943/13, господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог ПАТ "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна».

Поряд з цим, судом відхиляється вимога відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 8 645, 66 грн. як на підставу для відмову у позові.

Так, згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.ст. 257, 258 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, проте, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 4 ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки в ході з'ясування фактичних обставин справи, встановлення істини у спорі та при його вирішенні суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, то відмова у задоволенні позову не може ґрунтуватися на недотриманні строків позовної давності.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 47, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити повністю.

2. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 25.04.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина