ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2016 р. Справа № 911/497/16

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Колесника Р.М. за участю секретаря судового засідання Щотової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київобленерго», Київська обл., м. Вишневе
доприватного підприємства Еркер, Київська обл., м. Біла Церква
простягнення 827 459,55 гривень,

за участю представників:

позивача:ОСОБА_1, довіреність №68 від 07.04.2015 року;
відповідача:ОСОБА_2, довіреність №б/н від 25.12.2015 року.

Публічне акціонерне товариство «Київобленерго» (позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовом до приватного підприємства Еркер (відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 827 459,55 гривень, з яких 791 251,16 гривень сума основного боргу, 1 177,01 гривень сума боргу за спожиту реактивну електричну енергію, 31 480,92 гривень сума пені, 1 996,68 гривень сума 3% річних, 1 553,78 гривень сума інфляційної складової боргу, що виникла у звязку з неналежним виконанням останнім зобовязань з оплати електричної енергії за договором про постачання електричної енергії №220060451 від 28.10.2013 року.

Розгляд справи відкладався.

18.02.2016 через канцелярію господарського суду Київської області позивач подав заяву про забезпечення позову №18/02 від 18.02.2016 року, в якій просить суд вжити заходи до забезпечення позову, а саме: накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках: №001 у ПАТ Банк «Київська Рус» МФО 319092; №2195 у ПАТ «ВТБ Банк» МФО 321767; №0133 у БЦ ФАКБ «Східно-Єсропейський банк» МФО 319014; №1370 у філії «Відділчення Промінвестбанку в м. Біла Церква Київської області»; №8 в АБ «Укргазбанк», МФО 320478 в межах суми боргу 827 459, 55 гривень та витрат зі сплати судового збору у сумі 12 412,00 гривень, всього 839 871,55 гривень та накласти арешт на нерухоме майно що належить приватному підприємству «ЕРКЕР» (код 24881850) в межах суми 839 871, 55 гривень.

02.03.2016 року через канцелярію господарського суду Київської області надійшов зустрічний позов Приватного підприємства Еркер до Публічного акціонерного товариства Київобленерго про розірвання договору №220060451 від 28.10.2013 року на постачання електричної енергії.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.03.2016 зустрічну позовну заяву Приватного підприємства Еркер до Публічного акціонерного товариства Київобленерго про розірвання договору повернуто без розгляду.

02.03.2016 року через канцелярію господарського суду Київської області представником ТОВ Комунальник-2015 подано клопотання про вступ у справу у якості третьої особи з самостійними вимогами у справі №911/497/16 за позовом ПАТ Київобленерго до ПП Еркер.

02.03.2016 року через канцелярію господарського суду Київської області представником ПП Вікна подано клопотання про вступ у справу у якості третьої особи з самостійними вимогами у справі №911/497/16 за позовом ПАТ Київобленерго до ПП Еркер.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.03.2016 у задоволенні клопотань ТОВ Комунальник-2015 та ПП Вікна про вступ у справу у якості третьої особи з самостійними вимогами за позовом ПАТ Київобленерго до ПП Еркер, відмовлено.

15.03.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від представника ПП «Еркер» надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на те що, листом від 19.02.2016, ПАТ «Київобленерго» повідомило ПП «Еркер» про проведення перерахунку за спожиту електроенергію на потреби багатоквартирного житлового будинку, та надало нові рахунки на оплату спожитої електроенергії та акти прийняття-передавання електроенергії. ПП «Еркер» повністю оплатило нові рахунки на оплату спожитої електроенергії та підписало акти прийняття-передавання електроенергії, на підтвердження цього надали платіжні доручення.

13.04.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від представника ПАТ «Київобленерго» надійшла заява про уточнення розміру позовних вимог, в яких повідомив суд, що 18.02.2016 провівши перерахунок за спожиту електроенергію з врахуванням показників електролічильників субспоживачів ПП «Еркер», заборгованість відповідача перед позивачем склала 462 492,25 гривень за спожиту електричну енергію з липня 2015 року по лютий 2016 року. Також представник позивача повідомив суд, що 15.02.2016 та 26.02.2016, відповідачем було сплачено 462 492,25 гривень заборгованості за спожиту електричну енергію та 1 958,91 гривень пені, докази сплати заборгованості наявні в матеріалах справи. Позивачем було здійснено перерахунок 3% річних в розмірі 3 669,84 та інфляційних втрат в розмірі 8 135,80 гривень та просить суд стягнути їх з відповідача, розрахунок додано до вказаної заяви.

В п. 3.11. постанови від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» Пленум Вищого господарського суду України надав господарським судам України роз'яснення про те, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

В зв'язку з викладеним, суд розцінює подану заяву як заяву про зменшення розміру позовних вимог та на підставі статті 22 ГПК України приймає її до розгляду, у зв'язку з чим судом розглядаються позовні вимоги в редакції заяви про уточнення розміру позовних вимог від 13.04.2016.

У судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги, з урахуванням зменшення їх розміру підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.10.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Київобленерго» (постачальник) та Приватним підприємством «ЕРКЕР» (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії №220060451, відповідно до умов якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з дозволеною потужністю 335 кВТ, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) ним електричної енергії та здійснює інші платежі за умов цього Договору.

Відповідно до п.п. 2.3., 2.3.3., 2.3.4. договору споживач зобовязується: оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами Додатку № 4 «Порядок розрахунків за активну електроенергію» та Додатку № 6 «Порядок зняття показів розрахункових приладів обліку електричної енергії та форма звіту споживача про покази приладів обліку»; здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача, згідно з умовами Додатку № 5 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

Згідно п.п. 3.1., 3.1.1. договору постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію за роздрібними тарифами, розрахованими згідно з Умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, на умовах передбачених в Додатку № 4 «Порядок розрахунків за активну електроенергію», за компенсацію перетікання реактивної електричної енергію, на умовах передбачених в Додатку № 5 (5а) «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії», та інші платежі обумовлені договором.

Відповідно до п. п. 1.1., 2.1. додатку № 4 договору розрахунковий період встановлено споживачу з 10 числа календарного місяця до 09 числа наступного місяця. Порядок оплати за активну електроенергію проводиться у формі авансової оплати та/або планових платежів з остаточним розрахунком по закінченню розрахункового періоду.

В таблиці, що міститься в п. 2.1. Додатку № 4 сторонами визначено, що оплата за активну електроенергію здійснюється у спосіб 100% оплати протягом 5 операційних днів з дати закінчення розрахункового періоду.

Позивачем заявлено до стягнення 8 135,80 гривень інфляційних втрат, 3 669,84 гривень - 3% річних, у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязання з оплати за спожиту електроенергію за договором №220060451 про постачання електричної енергії від 28.10.2013, та, предметом безпосереднього судового розгляду є саме зазначені нарахування, отже судом мають перевірятися доводи позивача та відповідача в частині, що стосуються саме позовних вимог про стягнення інфляційних та 3% річних.

Як вбачається з долучених до позовної заяви матеріалів впродовж липня 2015 по лютий 2016 позивачем виставлено рахунки на оплату за спожиту електроенергію на загальну суму 791251,16 гривень, водночас акти за зазначений період сторонами підписано не було.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач заперечував проти свого обов'язку сплачувати за надану електроенергію у визначеному позивачем розмірі, з тих, підстав, що позивачем застосовано тариф, що не підлягав застосуванню до правовідносин сторін.

Так, з рахунку за липень 2015 від 14.07.2015 (додаток до рахунку) вбачається що позивачем було застосовано тариф для населення об'єднаного в юридичну особу село клас 2, а в рахунках за інший період використовувався тариф для непромисловості клас 2, що є значно вищим за попередній.

З матеріалів справи вбачається проведення між сторонами тривалих перемовин, як з цього приводу так і з приводу необхідності укладання договорів на постачання електроенергії напряму із власниками квартир в будинку але змістовним наслідком таких перемовин є те, що позивачем 17.02.2016 року було виставлені нові рахунки на оплату за період серпень 2015-січень 2016 із застосуванням іншого тарифу - для населення об'єднаного в юридичну особу село клас 2.

З матеріалів справи вбачається, що рахунок за липень 2015 був оплачений відповідачем 15.02.2016, а решта рахунків оплачена 26.02.2016 після їх отримання. Спору щодо сплати основної суми боргу між сторонами не має.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням обставин справи, суд приходить до висновків, що відповідачем прострочено оплату за електроенергію, що було поставлено у липні 2015, яка мала бути сплачена до 21.07.2015 за рахунком-фактурою за спожиту електричну енергію № за Липень 2015 від 14.07.2015 в розмірі 28 174,29 гривень, отже підставним вбачається нарахування 3% річних та інфляційні на зазначену суму за період з 22.07.2015 року по 14.02.2016, тобто по день коли сума рахунка була відповідачем сплачена.

Здійснивши перерахунок стягуваних сум 3% річних та інфляційних за вказаний період та щодо суми рахунку за липень 2015, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог в цій частині та необхідності стягнення з відповідача 3% річних в сумі 481,66 гривень та інфляційних в сумі 1 070,62 гривень.

В решті позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні з огляду на наступне.

Як вже зазначалося, у лютому 2016 сторони зробили перерахунок за спожиту електроенергію з врахуванням показників електролічильників субспоживачів ПП «Еркер», а також застосуванням іншого тарифу, внаслідок чого позивачем було повторно виставлено рахунки за спожиту електричну енергію за період з серпня 2015 по січень 2016 року.

Отже сторонами визнано, що попередні рахунки за цей період не можна вважати належною правовою підставою для проведення оплати.

Такою належною підставою стали рахунки виставлені позивачем повторно тільки в лютому 2016 році (17.02.2016).

Відповідачем 21.03.2016 до матеріалів справи долучено копії зазначених рахунків, з яких вбачається, що вони були отримані відповідачем тільки 24.02.2016, про що проставлена відповідна відмітка в рахунках за серпень 2015 - січень 2016. Акти прийняття-передавання електричної енергії за період серпень 2015- січень 2016 підписано сторонами лише 29.02.2016 року.

З урахуванням викладеного, здійснення позивачем нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період з 11.07.2015 року по 26.02.2016 по зобовязаннях, визначених в рахунках за серпень-грудень 2015 та січень 2016, сформованих позивачем лише 17.02.2016 та вручених відповідачу лише 24.02.2016, вбачається судом неправомірним, а позовні вимоги в цій частині такими, що задоволенню не підлягають.

Таким чином, позов в частині позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню 3% річних у розмірі 481,66 гривень та інфляційні втрати у розмірі 1 070,62 гривень нараховані на суму зобовязань по рахунку за липень 2015 у звязку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобовязань з оплати за спожиту електроенергію за договором, адже лише в цій частині позов є обґрунтованим.

Розглянувши заяву про забезпечення позову №18/02 від 18.02.2016 року, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову у даній справі виходячи з наступного.

Відповідно до статті 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Позивачем не було наведено суду жодних підстав, які б унеможливили захист прав, свобод та інтересів позивача без вжиття відповідних заходів, не наведено суду належних доказів, з матеріалів справи судом також не встановлено обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача. Окрім того, позивачем не наведено доказів того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, судом враховано, що позовні вимоги були задоволені частково в розмірі 1 552,28 гривень, а подана позивачем заява про забезпечення позову, жодним чином не приведена у відповідність із оновленим розміром позовних вимог, що в сукупності із іншими обставинами дає суду підстави дійти висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Еркер» (09109, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Толстого буд. 36, корп. 4, код 24881850) на користь Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, 2-Б, код 23243188) 1 070 (одна тисяча сімдесят) гривень 62 коп. інфляційних втрат, 481 (чотириста вісімдесят один) гривень 66 коп. 3% річних та 181 (сто вісімдесят) гривень 19 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 13.04.2016 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 18.04.2016.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Р.М. Колесник