КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2016 р. Справа№ 910/16046/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

позивача Авраменко Ю.М., дов. від 18.12.2014 б/н,

відповідача Гаркавенко С.В., дов. від 11.11.2015 №91/2015/11/11-3,

розглянувши апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-29»

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 (підписане 26.10.2015)

у справі №910/16046/15 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-29»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 269 542,06 грн,

ВСТАНОВИВ:

Житлово-будівельний кооператив «Арсеналець-29» (далі - ЖБК «Арсеналець-29», або позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго», або відповідач) про стягнення 184 624,39 грн основного боргу, 3 034,92 грн 3% річних, 81 882,75 грн інфляційних втрат.

21.07.2015 позивач, в порядку ст.22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), подав заяву про збільшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача 184 624,39 грн основного боргу, 3 550,86 грн 3% річних, 82 948,77 грн інфляційних втрат.

21.07.2015 відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 у справі №910/16046/15 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення коштів в сумі 123 507,60 грн відсутні, оскільки позивачем пропущено встановлений законом трирічний строк позовної давності.

В частині стягнення переплати в сумі 61 117,79 грн, що виникла за період з 01.12.2010 по 01.12.2011, суд першої інстанції відмовив у зв'язку з тим, що позивачем не доведено факт надмірного зарахування грошових коштів в рахунок заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.12.2010 по 01.12.2011, як за рішенням суду, так і за рахунок здійснених поточних платежів.

Оскільки в частині позовних вимог про стягнення основного боргу суд відмовив, то вимоги про стягнення 3% річних та інфляційні втрати також не підлягають задоволенню.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 у справі №910/16046/15 скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити. Апеляційна скарга мотивована тим, що ЖБК «Арсеналець-29» протягом строку позовної давності вживало заходи щодо захисту своїх прав у спосіб зарахування коштів на погашення існуючої заборгованості, у тому числі шляхом припинення зустрічного зобов'язання шляхом зарахування, в порядку ст.601 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у зв'язку із зарахуванням.

При цьому апелянт вказує на те, що надмірне зарахування коштів в сумі 61 117,79 грн встановлено рішенням Господарського суду міста Києва у справі №1/18-25/2013 та підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Проте, суд першої інстанції, неповно з'ясувавши обставини справи, встановив, що факт переплати не доведений.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 №09-52/186/16 «Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ» відповідно до абзацу 1 підпункту 2.3.50, пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/16046/15 у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Смірнової Л.Г. на лікарняному.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2016 прийнято апеляційну скаргу у справі №910/16046/15 до свого провадження, розгляд скарги призначено на 30.03.2016.

29.02.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відповідач подав відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 30.03.2016 оголошено перерву до 25.04.2016.

22.04.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивач надав письмові пояснення та заяву про визнання причин пропущення позовної давності поважними.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2016 продовжено строк розгляду апеляційної скарги у справі №910/16046/15 на 15 днів та у судовому засіданні оголошено перерву до 11.05.2016.

04.05.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відповідач подав додаткові пояснення у справі.

У судовому засіданні 11.05.2016 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

01.11.1998 між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (правонаступником якої є позивач) (енергопостачальна організація) та Житлово-будівельним кооперативом «Арсеналець-29» (абонент) укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №1630546, 1630550 (далі - договір), предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що при виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, Положенням про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Відповідно до п. 8.1 договору він набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.1999.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 8.4 договору).

У додатку №4 до договору сторони погодили порядок розрахунків за теплову енергію, згідно якого «Абонент» щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у районному відділі теплозбуту… тябуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленного акту звірки «Абонент» повертає в РВТ), та платіжну вимогу - доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Частина 1 ст.275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначає, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч.ч.6, 7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Стосовно грошових коштів в сумі 123 507,60 грн, які позивач просить стягнути з відповідача як переплату за період з лютого 2006 по січень 2009 (ухвала Господарського суду міста Києва від 19.03.2012 у справі №7/190-41/525), колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі ст.4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проте, матеріалами справи не підтверджено здійснення ЖБК «Арсеналець-29» переплати ПАТ «Київенерго» за період з лютого 2006 по січень 2009.

Посилання позивача на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2012 у справі №7/190-41/525, винесену в порядку розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення від 28.01.2011 за позовом ПАТ «Київенерго» до ЖБК «Арсеналець-29» про стягнення 464 864,66 грн, колегія суддів вважає безпідставним та виходить з такого.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2012 у справі №7/190-41/525 було відмовлено ПАТ «Київенерго» у задоволенні позову про стягнення заборгованості з ЖБК «Арсеналець-29».

В мотивувальній частині зазначеної ухвали вказано, як вбачається з матеріалів справи за період з лютого 2006 по січень 2009 позивачем було надано послуг на суму 825 207,86 грн, відповідачем сплачено 948 715,46 грн; за таких обставин суд приходить до висновку про відсутність заборгованості за вказаний період, а отже відсутні підстави для задоволення вимог позивача.

Суд першої інстанції в ухвалі Господарського суду міста Києва від 19.03.2012 у справі №7/190-41/525 не зобов'язував відповідача сплатити (повернути, перерахувати, зарахувати) будь-які суми на користь позивача, а лише вказав про відсутність заборгованості за цей період, виходячи з наявних у зазначеній справі матеріалів.

Окрім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с.44).

Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ч.ч.4, 5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що перебіг позовної давності розпочався з 19.03.2012 і сплив 19.03.2015. Отже, ЖБК Арсеналець-29» звернувся з позовом в цій частині з пропуском позовної давності.

Щодо поважності причин пропуску позовної давності суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Під час перегляду оскаржуваного рішення в апеляційній інстанцій, ЖБК «Арсеналець-29» подав заяву про визнання причин пропущення позовної давності поважними. Заява мотивована тим, що ним протягом строку позовної давності заявлялись вимоги щодо коштів в розмірі 123 507,60 грн, вживались заходи щодо захисту своїх прав, а оскільки строк пропущення позовної давності є незначним позивач просив визнати причини пропущення строку позовної давності поважними.

Частина 1 ст.261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (п.2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 №10).

Зі змісту ухвали Господарського суду міста Києва від 19.03.2012 у справі №7/190-41/525 вбачається, що представники ЖБК «Арсеналець-29» були присутніми в судовому засіданні 19.03.2012, подавали заяву про уточнення, а відтак за всіма обставинами були обізнаними про розмір здійснених кооперативом перерахувань за спірний період (з лютого 2006 по січень 2009).

Позивач звернувся з позовом до суду 23.06.2015 (згідно відмітки канцелярії), тобто з пропуском встановленого трирічного строку позовної давності. Наведені заявником причини пропущення строку позовної давності, за висновками колегії суддів, не є поважними.

Оскільки підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з ПАТ «Київенерго» 123 507,60 грн відсутні, то відсутні і правові підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на цю суму заборгованості.

Стосовно грошових коштів в сумі 61 117,79 грн суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2012 у справі №1/18-25/2013 стягнуто з ЖБК «Арсеналець-29» на користь ПАТ «Київенерго» заборгованість, яка виникла за період з 01.02.2009 по 01.12.2010 в сумі 89 617,78 грн, 13 726,60 грн інфляційних втрат, 6 438,44 грн 3% річних, 1 097,83 грн державного мита та 94,40 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Всього стягнуто з відповідача 110 975,05 грн.

Судовим рішенням у справі №1/18-25/2013 встановлено, що за період з 01.02.2009 по 01.12.2010 ПАТ «Київенерго» поставлено теплової енергії на суму 823 048,61 грн, а ЖБК «Арсеналець-29» сплачено 733 430,83 грн, у зв'язку з чим у кооперативу наявна заборгованість в сумі 89 617,78 грн.

Протягом лютого-червня 2013 ЖБК «Арсеналець-29» у повному обсязі виконав рішення від 17.01.2012 у справі №1/18-25/2013, що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями.

Факт повного погашення вказаної вище заборгованості (110 975,05 грн) також встановлено при розгляді справи №910/15316/14.

За твердженнями позивача, до виконання рішення від 17.01.2012 у справі №1/18-25/2013 з 01.12.2010 по 01.11.2011 відповідач зараховував частину поточно сплачених кооперативом коштів на погашення боргу, який було присуджено до стягнення в межах справи №1/18-25/2013. Оскільки відповідач на погашення боргу у справі №1/18-25/2013 зарахував більше коштів ніж загальний борг, визначений рішенням суду, то як вважає ЖБК «Арсеналець-29», у позивача наявна переплата, яку він просить стягнути в судовому порядку.

Матеріали справи свідчать, що позивачем не доведено факт надмірного зарахування грошових коштів в рахунок заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.12.2010 по 01.12.2011, з огляду на таке.

По-перше: з наданої ПАТ «Київенерго» довідки про надходження коштів за спожиту теплову енергію ЖБК «Арсеналець-29» за період з грудня 2009 по серпень 2015 (а с. 62-71) вбачається, що кошти, які надходили від позивача відповідачем зараховувались в рахунок спожитої теплової енергії.

По-друге: зі змісту вказаної вище довідки прослідковується, що станом на 01.12.2011 у позивача була наявна перед відповідачем заборгованість в сумі 489 846,47 грн.

По-третє: наявність заборгованості саме у позивача перед відповідачем за спірний період також підтверджується актами звірки взаєморозрахунків за теплову енергію за договором №1630546.

Окрім того, з призначень платежу, вказаних в платіжних дорученнях (а с. 103-161) вбачається, що ЖБК «Арсеналець-29» сплачував: «за теплову енергію за договором від 01.11.1998 №1630546», «погашення заборгованості за теплову енергію згідно рішення суду по справі…». Тобто, наявні у справі платіжні документи свідчать про погашення існуючої заборгованості у позивача за договором, а не вчинення ним попередньої оплати.

У п.3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України

від 21.01.2004 №22 визначено, що реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Жодних листів про зміну призначення платежу матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено здійснення переплат за договором за спірні періоди: з лютого 2006 по січень 2009 на суму 123 507,60 грн та з 01.12.2010 по 01.12.2011 на суму 61 117,79 грн.

Оскільки судом у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ПАТ «Київенерго» 61 117, 79 грн відмовлено, то правові підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на цю суму заборгованості відсутні.

Що стосується заяв ЖБК «Арсеналець-29» від 17.11.2014 та від 18.03.2015 про зарахування сплачених коштів в порядку ст.601 ЦК України, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.202 та ч.3 ст.203 ГК України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк виконання якої настав або строк якої не визначений чи визначений моментом витребування, для чого достатньо заяви однієї сторони.

Із аналізу наведених норм вбачається, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному з яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому випадку - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб'єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків в межах двосторонніх правовідносин.

Для проведення зарахування необхідна наявність певних умов, а саме: вимоги повинні бути зустрічними (тобто такими, що випливають з взаємних зобов'язань між двома особами) та однорідними (як правило, йдеться про взаємні вимоги грошових сум однорідних за своєю правовою природою); має настати строк виконання за всіма зустрічними вимогами.

Отже, припинення зобов'язання зарахуванням означає відсутність предмета спору за умови, якщо між сторонами не залишилось спірних (неврегульованих) питань.

Проте, як зазначалось вище ЖБК «Арсеналець-29» зарахувало суми 123 507,60 грн та 61 117,79 грн, які не підтверджені належними та допустимими доказами.

За таких обставин, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-29» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 у справі №910/16046/15 - без змін.

2. Матеріали справи №910/16046/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій