ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.04.16р. Справа № 904/2511/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (м. Павлоград, Дніпропетровської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Днепрспецремонт" (смт. Ювілейне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області)

про внесення змін до договору № 1364-ПУ-УМТС від 01.07.2015

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність № ББУ/ПУ216/СЛ/15 від 10.12.2015);

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (довіреність від 20.01.2016)

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Днепрспецремонт" (далі - відповідач), в якій просить суд внести зміни до договору № 1364-ПУ-УМТС від 01.07.2015, шляхом викладення пункту 5.4. договору в наступній редакції:

- "Оплата робіт здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника до 30.12.2016.".

У позовній заяві позивач посилається на норми статті 651 Цивільного кодексу України, в якій зазначено, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінились настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Позивач зазначає, що його підприємство знаходиться у скрутному фінансовому становищі, перед його підприємством наявна велика заборгованість державного бюджету та державних підприємств, при цьому, підприємство відповідача є підприємством паливно-енергетичного комплексу. Позивач у позовній заяві також посилається на те, що ним до збройних сил України передано 22 одиниці автотранспортної техніки, яка використовувалась у виробничих потребах підприємства, на загальну суму 1 214 330 грн. 00 коп. Отже, позивач зазначає, що сторони на момент укладення спірного договору не могли передбачити у майбутньому різкого погіршення умов ведення господарської діяльності, сторони не могли передбачити проведення АТО та ворожої агресії.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 27.04.2016.

У судове засідання 27.04.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог, з підстав, що наведені у позовній заяві.

Відповідачем було долучено до матеріалів справи та викладено зміст відзиву на позов (вх.суду 26316/16 від 26.04.2016), в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступне:

- обставини, зазначені у позовній заяві, щодо погіршення економічної ситуації в країні, ворожу агресію та інше відповідач відчуває в такій же мірі, оскільки також здійснює свою господарську діяльність в одних соціально-економічних умовах з позивачем. Крім того, вказані обставини вже існували на момент укладення спірного договору та виникли за рік до його підписання;

- позивачем не підтверджено належними доказами наявність обставин, вказаних у позовній заяві, зокрема, передачу автотранспортної техніки до Збройних сил України;

- відповідач належним чином виконав свої зобов'язання за спірним договором;

- відповідач, у зв'язку з порушенням позивачем своїх зобов'язань за договором, вимушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, за результатами чого було прийнято рішення про задоволення його вимог та стягнення з позивача заборгованості за спірним договором.

У судовому засіданні 27.04.2016 представник позивача просив оголосити перерву у судовому засіданні, з метою надання йому часу для підготовки пояснень на викладені у відзиві на позовну заяву обставини, а також подання доказів на підтвердження правомірності заявлених позовних вимог.

У судовому засіданні 27.04.2016 у відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 29.04.2016.

Вказане свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду, подання заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Від позивача надійшло клопотання (вх.суду 27118/16 від 29.04.2016), в якому він просить суд визнати загальновідомою обставиною те, що з 13.04.2014 по теперішній час проводиться антитерористична операція на території Донецької та Луганської областей.

У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, з підстав, що наведені у позовній заяві, а також просив задовольнити його клопотання про визнання обставин загальновідомими.

Представник відповідача у судовому засіданні 29.04.2016 заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд врахувати доводи, викладені у відзиві на позов.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Так, суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, оскільки правова позиція як позивача так і відповідача висловлена, а також долучені до матеріалів справи відповідні докази на її підтвердження.

Крім того, характер спору виключає необхідність у дослідженні будь-яких інших доказів, ніж ті, що наявні в матеріалах справи.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

За клопотанням позивача (вх.суду 26319/16 від 27.04.2016) здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У порядку статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 29.04.2016 оголошувалася вступна та резолютивна частини рішення.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 01.07.2015 між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Днепрспецремонт" (далі - підрядник, відповідач) було укладено договір № 1364-ПУ-УМТС (далі - договір, а.с.37-41), відповідно до умов якого в порядку та на умовах, передбаченим договором, підрядник зобов'язався своїми силами та на свій ризик виконати, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити наступні роботи: зняття та перенос (далі - роботи) ґрунтового покриття на дільниці рекультивації шахти "Благодатна" ПСП "ШУ ім. Героїв Космосу" (далі - об'єкт) у відповідності до умов договору (пункт 1.1. договору).

Пунктом 1.2 договору визначено, що роботи, передбачені договором, повинні бути виконані у суворій відповідності з Технічним завданням (додаток №1), кошторисною документацією, яка є невід'ємною частиною договору, а також Робочим проектом землеустрою по зняттю та перенесенню ґрунтового покриву (плодючого шару ґрунту) на дільниці рекультивації земель, порушених в результаті підземних робіт шахти "Благодатна" ПСП "ШУ ім. Героїв Космосу" ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" (далі - Робочий проект) на території Вербської сільської ради Дніпропетровської області, виконаним ТОВ "Агровектор Плюс".

У пункті 9.1. договору сторони визначили, що договір вступає в силу в день його підписання обома сторонами діє до 31.12.2015, а у випадку неналежного виконання сторонами всіх прийнятих на себе зобов'язань - до повного їх виконання.

Доказів визнання недійним, зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п'ятої Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

При цьому, стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, під час укладення договору, у пункті 5.4., сторонами були визначені строки оплати виконаних робіт, який позивач просить змінити, шляхом викладення пункту 5.4. договору в наступній редакції:

- "Оплата робіт здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника до 30.12.2016.".

Відповідно до частин 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з вимогами статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому, згідно з положеннями частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

При наявності істотної зміни обставин, що істотно порушила баланс інтересів сторін, сторони спочатку здійснюють спроби щодо зміни або розірвання договору за взаємною згодою, як зазначено у частині 1 статті 651 Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Так, у позовній заяві позивач зазначає, що 09.03.2016 направив відповідачу додаткову угоду, в якій виклав пропозицію змінити умови договору, а саме: доповнити умови договору пунктом 5.4. таким змістом: "Оплата робіт здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника до 30.12.2016.". При цьому, як вказує позивач, відповідачем не було надано відповідь на вказану пропозицію позивача, що і стало причиною звернення із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Суттєвою зміною обставин в розумінні статті 652 Цивільного кодексу України є непередбачена зміна зовнішніх обставин, яка не залежить від волі сторін. При цьому обставини повинні змінитись настільки, що якби сторони могли це передбачити , вони не уклали би такий договір або уклали би його на інших умовах.

Разом з цим, при наявності суттєвої зміни обставин, зміна договору за рішенням суду допускається лише у виключних випадках. Для цього, крім наявності чотирьох умов передбачених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, необхідна наявність, ще однієї з двох умов: розірвання договору суперечить громадським інтересам, або потягне для сторін збитки, що значно перевищують витрати необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Так, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Враховуючи зміст Постанови Верховного суду України від 27.02.2012 за № 3-9гс12, закон пов'язує можливість зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України при істотній зміні обставин.

Відповідно, при зверненні з вимогами про зміну умов договору, на підставі статті 652 Цивільного кодексу України на позивача покладається, у відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог.

При цьому, наявності усіх чотирьох умов, необхідних для зміни договору, у зв'язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, позивачем не доведено.

До вказаного висновку суд приходить з огляду на наступне.

За визначенням, наведеним у статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, відповідно погіршення становища товариства внаслідок необхідності виконання договірних зобов'язань, різке погіршення умов ведення господарської діяльності, проведення АТО, ворожа агресія не є підставою вважати, що зміна обставин, про яку зазначає позивач, зумовлена причинами, які останнім не могли бути усунуті після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від нього вимагалися.

Також суд зазначає, що зміна економічної ситуації є комерційним ризиком сторін договору, а тому ці обставини не можуть вважатися підставами для зміни або розірвання договору. Крім того, укладення договору та узгодження його умов між сторонами в існуючий редакції відбувалося в той період, коли вже існували обставини, на які посилається позивач у позовній заяві.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція також викладена у Постановах Верховного Суду України від 21.04.2010, від 26.05.2010 (справа № 6-3821св10).

Отже, при укладенні спірного договору та беручи на себе певні зобов'язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати, що в країні існує нестабільна економічна ситуація, існують озброєнні конфлікти та проводиться антитерористична операція, крім того збільшується кількість неплатоспроможних суб'єктів ринкових відносин. А відтак, наявність усіх обов'язкових умов для зміни договору, передбачених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, відсутня.

У відповідності до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем, у відповідності до статей 33-34 Господарського процесуального кодексу України, не було надано суду доказів наявності істотної зміни обставин, та позивачем, в силу приписів вищевикладених норм, не доведено істотної зміни обставин, наявність яких є підставою для внесення до договору змін, про які просить позивач, як і не було надано доказів того, що в момент укладення договору позивач був впевнений у тому, що така зміна обставин не настане.

Також, позивачем не надано доказів в підтвердження неможливості здійснювати виконання зобов'язань за договором в частині розрахунку за отриманий товар за умов, які погоджені сторонами у договорі.

Оскільки, позивачем не доведено наявності істотної зміни обставин, а також, одночасно всіх чотирьох умов, у разі настання яких, відповідно до частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України, договір може бути змінений за рішенням суду, у зв'язку із чим, у суду відсутні підстави для зміни договору № 1364-ПУ-УМТС від 01.07.2015, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Судовий збір у сумі 1 378 грн. 00 коп. відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись нормами статтями 1, 4-5, 32, 33, 34, 36, 38, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.04.2016.

Суддя ОСОБА_3