ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року Справа № 5011-13/5659-2012

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого, Гольцової Л.А., Іванової Л.Б.,

за участю представника відповідача - Тютюнник С.В. дов. №45/16 від 9 червня 2015 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 29 лютого 2016 року за скаргою Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві у справі Господарського суду міста Києва за позовом ПАТ "Едельвейс СК" до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення суми,

УСТАНОВИВ:

У травні 2012 року ПАТ "Едельвейс СК" (далі - позивач) звернулось до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - відповідач) з позовом про стягнення боргу у розмірі 92294гривні 82 коп., у тому числі 89490 гривень 54 коп. основного боргу та 2804 гривні 28 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було здійснено оплату газу за договором поставки природного газу № 11/11-153ПР-01 від 20 грудня 2010 року, а відповідачем здійснено поставку у меншій кількості, ніж оплачено позивачем, у зв'язку з чим виник надлишок сплаченої позивачем суми.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 3 березня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

З відповідача на користь позивача стягнуто 89490 гривень 54 коп. основного боргу, 572 гривні 15 коп. - 3% річних та 1801 гривню 26 коп. судового збору.

В іншій частині в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 6 травня 2015 року рішення Господарського суду міста Києва від 3 березня 2015 року скасовано в частині стягнення з відповідача 572 гривень 15 коп. - 3% річних.

У цій частині прийнято нове рішення, яким позивачу відмовлено у стягненні процентів за користування чужими грошовими коштами.

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 3 березня 2015 року залишено без змін.

З відповідача на користь позивача стягнуто 1789 гривень 88 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

З позивача на користь відповідача стягнуто 913 гривень 50 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

На виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 6 травня 2015 року видано накази.

10 грудня 2015 року Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, в якій просила визнати незаконною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 25 листопада 2015 року ВП №48155378 про стягнення виконавчого збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26 січня 2016 року Дочірній компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" відмовлено в задоволенні скарги на дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29 лютого 2016 року апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 26 січня 2016 року - без змін.

У касаційній скарзі Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 29 лютого 2016 року та ухвалу Господарського суду міста Києва від 26 січня 2016 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм ст. ст. 1, 25, 27, 28 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. ст. 4-2, 4-7, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача та Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві у судове засідання не з'явився.

Враховуючи, що позивач та Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві про час та місце розгляду касаційної скарги повідомлені належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ч. 1 ст.116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом. Накази про стягнення судового збору надсилаються до державних податкових інспекцій.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст.19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення суду.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ТОВ "Едельвейс СК" 16 липня 2015 року звернувся до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення боргу з боржника в сумі 89490 гривень 54 коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

16 липня 2015 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві Красноштан Інною Леонідівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 15 травня 2015 року. Цією ж постановою боржнику надано 7-денний строк для самостійного виконання.

21 жовтня 2015 року Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві з заявою від 20 жовтня 2015 за вих. №31/13-3954 про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з тим, що боржником на підставі платіжного доручення від 12 жовтня 2015 року № 4136 сплачено на користь стягувача борг у сумі 89490 гривень 54 коп.

25 листопада 2015 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Красноштан Інною Леонідівною винесено постанову ВП №48155378 про стягнення виконавчого збору з боржника в сумі 8949 гривень 05 коп. у зв'язку з тим, що ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" не виконало добровільно рішення суду у встановлений для цього строк.

Відмовляючи у задоволенні скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, суди попередніх інстанцій виходили з того, що державний виконавець в межах наданих йому повноважень, а саме, після спливу строку на добровільне виконання рішення суду, виніс постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10 % суми, як це вставлено ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження".

Втім, суд касаційної інстанції не може погодитись з вказаними висновками судів попередніх інстанцій з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються .

Пунктом 3.7.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція) встановлено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Частинами 1, 2 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема, шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідачем виконано рішення суду поза межами строку, визначеного державним виконавцем для добровільного виконання.

Проте, суди не дослідили і не зазначили в судових рішеннях, яким чином боржник виконав судове рішення зі сплати боргу: безпосередньо на рахунок стягувача - ТОВ ""Едельвейс СК" чи на рахунок органу державної виконавчої служби для подальшого перерахування стягувачеві.

Враховуючи, що вказана обставина має істотне значення для розрахунку суми виконавчого збору, який підлягає стягненню, тобто, для юридично правильного висновку стосовно законності оскаржуваної постанови державного виконавця, судові рішення визнати законними та обґрунтованими не можна, тому вони підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду господарському суду необхідно врахувати наведене, більш ретельно перевірити доводи сторін, з'ясувати дійсні обставини справи та прийняти рішення відповідно до вимог закону.

Керуючись ст. ст. 111-5, 111-7 - 111-11, 111-13 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити.

Скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 29 лютого 2016 року та ухвалу Господарського суду міста Києва від 26 січня 2016 року.

Справу передати до Господарського суду міста Києва на новий розгляд в іншому складі суду.

Головуючий Т. Козир

Судді Л. Гольцова

Л. Іванова