РІШЕННЯ

10 травня 2016 року Справа № 913/387/16

Провадження №5/913/387/16

За позовом Обєднання підприємств «Електротехнічна корпорація «Елкор», м. Харків

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 182833 грн. 46 коп.

Господарський суд Луганської області у складі судді Віннікова С.В.

Секретар судового засідання помічник судді Гуленко К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_2, юрисконсульт, довіреність від 20.10.2015 № 1127/ЭК;

від відповідача - ОСОБА_3, юрисконсульт юридичного відділу управління комбінату, довіреність № 01-026-877 від 14.12.2015.

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 182833 грн. 46 коп. за договором поставки від 29.05.2014 № АМК-1676-2014-пст.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем договірних зобовязань в частині оплати товару відповідно до договору посилаючись на ст. 692 Цивільного кодексу України.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 28.03.2016 № 036-15/1 та доповненнях до відзиву від 18.04.2016 № 026-15/2.

Так, відповідач зазначає, що за умовами договору, укладеного між сторонами, оплата товару здійснюється на наступних умовах: покупець здійснює попередню оплату в розмірі 50% від загальної суми договору на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 банківських днів з моменту підписання договору та 50% вартості товару сплачуються покупцем протягом 5 банківських днів після отримання повідомлення про готовність товару до відвантаження.

Попередня оплата товару регулюється статтею 693 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами частини 2 пункту 1 цієї норми у разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу, тобто положення при виконанні зустрічних зобов'язань.

Відповідно до пункту 3 статті 538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк або виконає його не в повно/уіу обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитись від його виконання частково або в повному обсязі.

Таким чином, наслідком невиконання покупцем в даному випадку своїх зобов'язань з попередньої оплати товару можуть бути лише дії постачальника, які стосуються збереження частково своїх договірних зобов'язань (в межах часткової оплати) або відмови від виконання зобов'язань з поверненням отриманих коштів.

При попередній оплаті за договором поставки чинне законодавство не надає право постачальнику вимагати від іншої сторони виконання грошового зобов'язання, оскільки в цьому випадку порушувався б принцип вільного волевиявлення сторін при укладенні угоди (пункт 3 статті 203 Цивільного кодексу України).

Виходячи з вищезазначеного, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд встановив наступне.

Між публічним акціонерним товариством «Алчевський металургійний комбінат», як покупцем, та обєднанням підприємств «Електротехнічна корпорація «Елкор», як продавцем, 29.05.2014 був укладений договір поставки № АМК-1676-2014-пдр (далі договір, а.с. 10-15).

До договору укладено додаткову угоду та підписано специфікацію від 29.05.2014 №1.

Предметом даного договору (п. 1.1 договору) є правовідносини, за якими постачальник приймає на себе зобовязання поставити обладнання, передати його у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до розділу 5 договору розрахунки за цим договором здійснюється в національній валюті України. Оплата товару здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у цьому договорі. По письмовому погодженню сторін допускається інша форма розрахунків, яка не протирічить законодавству України.

Згідно із п. 3 специфікації до договору оплата товару здійснюється на наступних умовах:

- 50% від загальної суми договору протягом 5 банківських днів з моменту підписання договору;

- 50% від вартості товару сплачуються покупцем протягом 5 банківських днів після отримання повідомлення про готовність товару в відвантаженню.

Відповідачем 10.07.2014 було сплачену 177166 грн. 54 коп., а саме 50% від вартості товару.

Позивачем на адресу для листування відповідача було направлено лист від 12.11.2015 № 751/ЭК (а.с. 35), в якому він зазначив, що він готовий відвантажив товар відповідачу та просив сплатити заборгованість в сумі 180000 грн. 00 коп.

Вказаний лист отриманий відповідачем 23.11.2015, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 36)

Так, відповідач свої обовязки за договором щодо своєчасної та повної сплати вартості товару належним чином виконав частково в сумі 177166 грн. 54 коп., внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 182833 грн. 46 коп.

У звязку з невиконанням відповідачем своїх грошових зобовязань, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

У відповідності з приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно із приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини першої ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обовязковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Пункт 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

З урахуванням фактичних обставин справи, з'ясувавши, що відповідачем не було своєчасно виконане грошове зобов'язання перед позивачем зі сплати коштів за договором, та з огляду на наведені законодавчі приписи суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Посилання відповідача на положення статті 538 Цивільного кодексу України судом відхиляються з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 цієї статті при зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

Частиною ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України передбачено, у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Однак, як було встановлено судом, у справі відсутні дані щодо обумовленості - відповідно до договору - виконання відповідачем обов'язку з оплати товару за договором виконанням позивачем свого обов'язку стосовно передачі товару відповідачеві, в зв'язку з чим відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин у цій справі наведених норм статті 538 Цивільного кодексу України (так само як і статті 693 названого Кодексу, на яку також посилався відповідач).

Не приймається й посилання відповідача на те, що "примушення відповідача здійснити авансовий платіж суперечить загальним засадам свободи договору, передбаченим ст. 6 ЦК України". Із змісту договору, який з'ясовано судом, вбачається, що відповідач взяв на себе зобов'язання здійснити відповідний платіж за товар. Жодних доказів "примушення" його до взяття такого зобов'язання, так само як і визнання договору у відповідній частині недійсним, відповідачем суду не подано. Так само не ґрунтується на законі й твердження відповідача про те, що "сплата авансу у зустрічному зобов'язанні є правом сторони, а не обов'язком". По-перше, відповідних положень чинне законодавство не містить, по-друге, як вже зазначалося, у цій справі не йдеться про "зустрічне зобов'язання".

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 01.03.2016 у справі № 920/752/15.

Відповідно до ст. 43, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами доведено факт виконання позивачем взятих на себе за договором зобовязань.

Відповідачем доводи позивача не спростовано, належних доказів виконання зобовязань, на підставі яких заявлено позовні вимоги не надано.

З урахуванням викладеного, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 182833 грн. 46 коп. є обґрунтованою.

Таким чином, позов підлягає задоволенню повністю. З відповідача підлягає стягненню заборгованість в сумі 182833 грн. 46 коп.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладається судовий збір в сумі 2742 грн. 49 коп.

Згідно із ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов Обєднання підприємств «Електротехнічна корпорація «Елкор» до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» про стягнення 182833 грн. 46 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат, 93400, м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Вілєсова, б. 20 «А», ідентифікаційний код 05441447, на користь Обєднання підприємств «Електротехнічна корпорація «Елкор», 61060, м. Харків. пр. 50-річчя СРСР, б. 157, ідентифікаційний код 30287744, заборгованість в сумі 182833 грн. 46 коп. та судовий збір в сумі 2742 грн. 49 коп. Наказ видати.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено та підписано - 12.05.2016.

Суддя С.В.Вінніков

Надр. 3 прим.

1 до справи

2-позивачу за адресою м. Харків, пр. Пятдесятиріччя СРСР, 157

3 відповідача за адресою м. Сєвєродонецьк Луганської області, пр.. Гвардійський, 22, а/с 4