КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р. Справа№ 910/17956/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 року по справі №910/17956/15 (головуючий суддя - Морозов С.М. судді Мудрий С.М., Ковтун С.А. ) повний текст якого складено 16.11.15року.

за позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави

в особі 1. Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

2. Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

про стягнення 14 220 518,28 грн.

Заступника прокурора міста Києва (надалі також - прокурор, прокуратура) звернувся до суду в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (надалі також - позивач-1) та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі також - позивач-2) з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (надалі також - відповідач) суми заборгованості в розмірі 14 220 518,28 грн., а саме суми 3% річних в розмірі 84 013,20 грн. та суми інфляційних втрат в розмірі 14 136 505,08 грн., нарахованих за період з листопада 2014 року по червень 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач свої зобов'язання за Договором купівлі-продажу природного газу №13/3409-БО-41 від 28.12.2012р. виконав з порушенням передбаченим Договором строків, у зв'язку з чим йому було нараховано 3% річних та інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.15р. у справі №910/17956/15 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суму 3% річних в розмірі 84 013,20 грн. та суму інфляційних втрат в розмірі 2 083 610,68 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" в доход Державного бюджету суму витрат по сплаті судового збору в розмірі 11 139,53 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Київенерго" та Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулись до Київського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких Публічне акціонерне товариство "Київенерго" просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 року, та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю, а Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 12052894,40 грн. інфляційних нарахувань.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду міста Києва прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями визначено склад суду для розгляду справи №910/17956/15, головуючий суддя Тищенко О.В. судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

На підставі апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", згідно ст. 98 ГПК України, Київським апеляційним господарським судом ухвалами від 07.12.2015р. порушено апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 19.01.16р.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2016р., у зв'язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючого судді: Тищенко О.В., Зубець Л.П, Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.16р. апеляційні скарги об'єднано в одне апеляційне провадження та прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючий суддя Тищенко О.В. судді: Іоннікова І.А., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.16р. відкладено розгляд справи на 16.02.16р.

Відповідно до протоколу про автоматичні зміни складу колегії суддів від 16.02.16р., у зв'язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. у відпустці, визначено новий склад суду головуючий суддя: Тищенко О.В, судді Куксов В.В., Зубець Л.П.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 16.02.16р. справу №910/17956/15 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючий суддя Тищенко О.В., судді Зубець Л.П., Куксов В.В. та відкладено розгляд справи на 15.03.16 р.

29.02.16 р. через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові доповнення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 розгляд справи відкладено на 12.04.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2016 продовжено строк розгляду спору у справі №910/17956/15 на п'ятнадцять календарних днів, розгляд справи відкладено на 26.04.2016.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 26.04.2016 у зв'язку з перебуванням суддів Куксова В.В. та Зубець Л.П. у відпустці, визначено новий склад суду: головуючий суддя: Тищенко О.В, судді: Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 26.04.16р. справу №910/17956/15 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючий суддя Тищенко О.В., судді Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.

У судове засідання 26.04.2016р. з'явився прокурор, представник позивача 2 та представник відповідача.

Прокурор та представник позивача 2 в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.15р. у справі №910/17956/15 скасувати в частині відмови у стягненні 12052894,40 грн. інфляційних нарахувань.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.15р. у справі №910/17956/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Прокурор та представник позивача 1 у судове засідання не з'явилися про причини неявки суд не повідомлено, про час та дату судового засідання повідомленні належним чином.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, судова колегія вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами, за відсутності представника позивача 1, оскільки його неявка не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні в матеріалах справи та заслухавши пояснення прокурора, представника позивача 2 та представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 28.12.2012р. між позивачем-2 (продавець за Договором) та відповідачем (покупець за Договором) було укладено Договір купівлі-продажу природного газу №13/3409-Б0-41 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору позивач-2 зобов'язується передати у власність відповідачу у 2013 році, природний газ ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, та/або природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язується прийняти та оплатити природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим Договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами (п. 1.2 Договору).

Відпвідно до п. 2.1 Договору сторонами визначено, що продавець передає відповідачу для теплових мереж Київенерго з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 229 863,0 тис. куб. м.

Згідно з п. 2.1.1 Договору передбачено, що обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Пунктом 3.1 Договору продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі відповідача. Право власності на газ переходить від позивача-2 до відповідача в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ відповідач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Згідно із п. 3.3 Договору приймання-передача газу, переданого позивачем-2 відповідачеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 3.4 Договору встановлено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобов'язується надати позивачеві-2 підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Позивач-2 не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути відповідачу та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п. 4.1 Договору кількість газу, яка подається відповідачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця та відповідно до вимог наказу Мінпаливенерго від 15.07.2010 року №288 "Про затвердження Методики визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення в разі, якщо суб'єкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії різним категоріям споживачів", зареєстрованого в Мін'юсті 11.08.2010р. №671/17966.

Відповідно до п. 5.1 Договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ.

Як встановлено п. 5.2 Договору ціна за 1000 куб. м газу становить 3 509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів та транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 305,60 грн., крім того ПДВ - 20% - 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 3 884,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4661,74 гривень.

Реалізація газу відповідачу за зазначеною у п. 5.2 ціною здійснюється при умові наявності відповідної ліцензії на виробництво (постачання) теплової енергії (у випадках передбачених чинним законодавством України) та затверджених тарифів на відпуск теплової енергії (п. 5.4 Договору).

Відповідно до п.5.5 Договору загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 892 967 185,14 грн., крім того ПДВ - 178 594 356,48 грн., разом з ПДВ - 1 071 561 541,52 грн.

Згідно п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 6.3 Договору в платіжних дорученнях відповідач повинен обов'язково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у відповідача за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від відповідача, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Згідно із п. 11.1. Договору, він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представника сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 31.12.2013 року, а в частині проведення розрахунків - до повного погашення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи 18.05.2013р. сторонами було підписано Додаткову угоду №1 до Договору згідно з п. 1 якої погодили п. 2.1 Договору викласти в наступній редакції: "2.1. Продавець передає покупцеві для теплових мереж Київенерго з 01 січня 2013 року по 30 квітня 2013 року газ обсягом до 93 820,0 тис.куб.м. Позивач-2 передає відповідачу для СВП "Київські теплові мережі" ПАТ "Київенерго" з 01 травня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 152 575,0 тис.куб.м.

Згідно п. 2 Додаткової угоди №1 від 18.05.2013р. до Договору сторони погодили п. 5.5 Договору викласти в наступній редакції: "5.5. Загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 957 190 368,10 грн., крім того ПДВ - 191 439 059,20 грн., разом з ПДВ - 1 148 629 427,30 грн.".

18.07.2013р. сторонами було підписано Додаткову угоду №2 до Договору, в якій погодили, що з 01.07.2013 р., що ціна за 1000 куб. м. газу становить 3 823,78 грн., крім того ПДВ - 20 % - 764,76 грн., всього з ПДВ - 4 588,54 грн.

11.12.2013 р. сторонами було підписано Додаткову угоду №4 до Договору, згідно п. 1 якої сторони погодили п. 2.1 викласти в наступній редакції: " 2.1. Продавець передає покупцеві для теплових мереж Київенерго з 01 січня 2013 року по 30 квітня 2013 року газ обсягом до 93 820,0 тис.куб.м.". Позивач-2 передає відповідачу для СВП "Київські теплові мережі" ПАТ "Київенерго" з 01 травня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 78 505,0 тис.куб.м.".

Рішенням Господарського суду міста Києва №910/12374/14 від 11.11.2014р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2015р. та Постановою Вищого господарського суду України від 19.05.2015р., встановлено, що на виконання умов Договору купівлі-продажу природного газу №13/3409-Б0-41 від 28.12.2012р. позивачем-2 було поставлено відповідачу протягом січня-жовтня 2013р. природний газ обсягом 112 528,868 тис.куб.м. на загальну суму 523 436 943,23 грн.

Рішення Господарського суду міста Києва №910/21434/14 від 28.11.2014р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015р. та Постановою Вищого господарського суду України від 24.03.2015р., встановлено, що на виконання умов Договору купівлі-продажу природного газу №13/3409-Б0-41 від 28.12.2012р. позивач-2 протягом листопада - грудня 2013р. поставив, а відповідач прийняв газ обсягом 51 248,706 тис.куб.м. на загальну суму 235 156 532,40 грн.

Таким чином, за період з січня по грудень 2013 року позивачем-2 було поставлено відповідачу 163 777,574 тис.куб.м. газу на загальну суму в розмірі 758 593 475,63 грн.

Зазначена обставина не підлягає доказуванню у відповідності до норм ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, оскільки встановлена, як зазначено вище в рішеннях Господарського суду міста Києва №910/12374/14 від 11.11.2014р. та №910/21434/14 від 28.11.2014р.

Судом першої інстанції зазначеними рішеннями встановлено, що відповідачем здійснено розрахунок з позивачем-2 за поставлений газ частково і станом на 11.11.2014р. сума заборгованості відповідача становила 4 424 937,52 грн.

Вказану суму в розмірі 4 424 937,52 грн. відповідачем погашено і остаточний платіж проведено 01.07.2015р., про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення.

Прокурор в обґрунтованні позивних вимог зазначив, що відповідачем сума боргу було сплачена з пропущенням строків, визначених умовами Договору, у зв'язку з чим прокурор звернувся до суду про стягнення заборгованості в розмірі 14 220 518,28 грн., а саме суми 3% річних в розмірі 84 013,20 грн. та суми інфляційних втрат в розмірі 14 136 505,08 грн., нарахованих за період з листопада 2014 року по червень 2015 року.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу України встанволдено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом першої інстанції вірно встанволено, що відповідачем повну оплату вартості товару (газу) в розмірі 4 424 937,52 грн. на рахунок позивача-2 проведено було з порушенням передбачених Договором строків, що також встановлено рішеннями Господарського суду міста Києва №910/12374/14 від 11.11.2014 та №910/21434/14 від 28.11.2014.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Разом з тим, у відповідності до п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 Цивільного кодексу України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року).

З врахуванням викладеного, враховуючи п. 6.1. Договору, обов'язок відповідача щодо оплати вартості поставленого позивачем-2 газу сплив (остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу), а тому, з урахуванням вказаного, прострочення оплати товару за Договором у відповідача перед позивачем виникало з 14 дня місяця наступного за місяцем поставки газу.

У рішенні Господарського суду міста Києва №910/12374/14 від 11.11.2014 суд, встановивши існування прострочення відповідача з оплати вартості отриманого за Договором газу, стягнув з останнього 3% річних та інфляційні втрати нараховані за період з 14.02.2013 по 14.05.2014.

Також в рішенні Господарського суду міста Києва №910/21434/14 від 28.11.2014 суд, встановивши існування прострочення відповідача з оплати вартості отриманого за Договором газу, стягнув з останнього 3% річних та інфляційні втрати нараховані за період з 15.05.2014 по 11.11.2014.

Як вбачається з матеріалів справи та судових рішень Господарського суду міста Києва №910/12374/14 від 11.11.2014 та №910/21434/14 від 28.11.2014 в період з 11.11.2014 по 30.06.2015 за відповідачем рахувалась заборгованість в розмірі 4 424 937,52 грн., то прокурор, враховуючи таке прострочення, заявив до стягнення з відповідача суму 3% річних в розмірі 84 013,20 грн. та суму інфляційних втрат в розмірі 14 136 505,08 грн., нарахованих за період з 12.11.2014 по 30.06.2015, тобто до дня фактичної сплати основної суми заборгованості.

Як передбачено положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.1. Договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором.

Апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок суми інфляційних збитків зазначених прокуратурою, погоджується з виснровоком суду першої інстанції про те, що він є необґрунтованим, оскільки позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат на суму боргу більшу ніж існувала за відповідачем в період з 12.11.2014 по 30.06.2015. Так позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат на суму боргу в розмірі 35 000 000,00 грн., в той час, як сума боргу відповідача в цей період дорівнювала 4 424 937,52 грн.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд здійснивши власний перерахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стягненню з відповідача підлягає сума інфляційних втрат, нарахована на суму боргу в розмірі 4 424 937,52 грн. за період з 12.11.2014 по 30.06.2015, яка складає 2 083 610,68 грн.

Також апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого суду про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 84 013,20 грн.

Щодо посилань відповідача на те, що зобов'язання в частині нарахованих 3% в розмірі 84 013,20 грн. припинилось, апеляційний суд зазначає наступне.

Закон України від 08.07.2012 №2467-VІ "Про засади функціонування ринку природного газу", з урахування внесених в нього Законом України від 14.05.2015 №423-VІІІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" змін, на який посилається відповідач, втратив чинність з 1 жовтня 2015 року згідно із Законом України від 9 квітня 2015 року №329-VIII "Про ринок природного газу".

Положення діючого Закону України від 9 квітня 2015 року №329-VIII "Про ринок природного газу" не містять норми, яка була викладена в ст.18 Закон України від 08.07.2012р. №2467-VІ "Про засади функціонування ринку природного газу".

Отже, посилання відповідача щодо припинення зобов'язання в частині нарахованих 3% в розмірі 84 013,20 грн. є недоведеними та необгрунтовними.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а саме, стягненню з відповідача 84 013,20 грн. 3% річних та 2 083 610,68 грн. інфляційних втрат.

Твердження апелянта, а саме відповідача по справі, що відповідно до ст.29 Господарського процесуального кодексу України та рішення Конституційного Суду Країни від 08.04.1999р. №3рп/99, прокурор уповноваженний звертатися з позовом виключно в інтересах державної влади та виконавчих органів місцевих рад, проте в позовній заяви прокурором висунуто вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором на користь ПАТ НАК «Нафтогаз України», яке не є органом ані державної влади, ані оргоном місцевого самоврядування, не приймаються колегіюю суддів з огляду на наступне.

За приписами статті 121 Конституції України на органи прокуратури України покладено здійснення функції представництва інтересів громадян та держави в судах у випадках, визначених законом.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 361 України "Про прокуратуру" (в редакції, чинній на момент звернення прокурора до суду 13.07.2015 року) представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Частиною 5 статті 361 України "Про прокуратуру" (в редакції, чинній на момент звернення прокурора до суду 13.07.2015 року) передбачено, що за наявності підстав, передбачених частинами другою - четвертою вищевказаної статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями).

Згідно з абзацом 4 частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент звернення прокурора до суду 13.07.2015 року) господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № З-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначених в частині 2 статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно з Указом Президента України від 06.04.2011 № 382/2011 Міністерство енергетики та вугільної промисловості України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, та є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який формує та забезпечує реалізацію державної політики в електроенергетичному, ядерно-промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному та нафтогазовому комплексах.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" державне управління у сфері функціонування ринку природного газу та державне регулювання діяльності суб'єктів ринку природного газу, в тому числі суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання, які діють на суміжних ринках, здійснює, зокрема, центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення реалізації державної політики в нафтогазовому комплексі у межах повноважень, визначених законодавством.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є єдиним загальноукраїнським постачальником природного газу, а кошти за поставлений природний газ спрямовуються до Державного бюджету України й на подальше погашення боргу за природний газ перед країнами постачальниками природного газу Україні, а несплата коштів відповідачем ПАТ "НАК "Нафтогаз України" може призвести до ускладнення або унеможливлення закупівлі природного газу у країн-постачальників та подальшої реалізації природного газу на території України національним споживачам, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що прокурором правомірно пред'явлено позовну заяву та належним чином обґрунтовано підстави для представництва інтересів держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та ПАТ НАК "Нафтогаз України".

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України № 910/17959/15 від 12.04.2016р.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства "Київенерго", викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2015р. у справі № 910/17956/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2015р. у справі № 910/17956/15 -залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2015р. по справі № 910/17956/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/17956/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко