ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2016 р. Справа № 917/1732/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.

при секретарі Євтушенко Є.В.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (дов. №85 від 22.12.2015 р.)

відповідача ОСОБА_2 (дов. №5/АМ від 05.04.2016 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№761 П/1-8) на рішення господарського суду Полтавської області від 16 лютого 2016 року у справі

за позовом Державного підприємства "Державний насіннєвий фонд України", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Мічуріна", м. Глобине, Полтавська область

про відшкодування збитків

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ДП "Державний насіннєвий фонд України", звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом, в якому просив стягнути з ТОВ "Агрофірма "Мічуріна" 380 057,00 грн. вартість насіння кукурудзи "Дніпровський 273 АМВ" гібрид F1 у кількості 13,7 т та насіння кукурудзи "Харківський 311 МВ" гібрид F1 у кількості 26,306 т; судові витрати просив покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 16.02.2016 р. у справі №917/1732/15 (суддя Сірош Д.М.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин справи. Зокрема, зазначає, що відповідач не здійснив заходів щодо належного виконання зобовязань щодо зберігання зерна перед ДП "Держрезервнасінфонд". Просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Зокрема, зазначає, що суд достовірно встановив факт перебування насіння кукурудзи у відповідача після припинення строку дії договору та поклав на позивач обовязок, передбачений ч. 3 ст. 946 ЦК України, внести плату за весь фактичний час її перебування у відповідача. Просить рішення господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вислухавши в судовому засіданні уповноважених представників сторін, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.05.2010 р. ДП "Державний насіннєвий фонд України" (поклажодавець) та ТОВ Агрофірма Мічуріна (зберігач) уклали договір про надання послуг зі зберігання насіння №С-22, згідно п. 1.1. договору зберігач надає поклажодавцю послуги зі зберігання насіння відповідно до актів приймання-передачі насіння, а поклажодавець приймає послуги відповідно до умов, вказаних у даному договорі (а.с. 10-11).

ДП Державний резервний насіннєвий фонд України передало на зберігання, а ТОВ Агрофірма Мічуріна одержало насіння сільськогосподарських рослин, а саме: кукурудзу Дніпровський 181 СВ гібрид F1 (ярі) урожаю 2008 року, у кількості 83,98 т; кукурудзу Дніпровський 273 АМВ гібрид F1 (ярі) урожаю 2008 року, у кількості 52 т); кукурудзу Дніпровський 310 MB гібрид F1 (ярі) урожаю 2008 року, в кількості 134,105 т; кукурудзу Харківський 311 MB гібрид F1 (ярі) урожаю 2008 року, у кількості 127,84 т.

Факт приймання-передачі насіння у вищезазначених кількостях підтверджується актом прийому-передачі від 02.06.2010 р. (а.с. 12).

Відповідно до п. 2.2.1 договору, зберігач зобов'язався, зокрема, прийняти насіння надане поклажодавцем на зберігання та повернути його поклажедавцеві у схоронності.

Положеннями п. 2.2.2 договору визначено, що зберігач зобов'язується надати поклажодавцю складську квитанцію та акт приймання-передачі.

Місце зберігання: Полтавська обл., Глобинський р-н, м. Глобине, вул. Курченка, 1а (п. 2.2.3 договору).

Пунктом 2.12 договору сторони обумовили обовязок зберігача зберігати насіння протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Вартість послуг зі зберігання насіння - 5 грн. т/міс з урахуванням ПДВ, з дня передачі насіння на зберігання по акту приймання-передачі (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 2.2.4 договору зберігач зобовязався забезпечити належне зберігання насіння згідно ДСТУ 2240-93; вжити усіх заходів, встановлених договором, законодавчими та нормативно-правовими актами, для забезпечення схоронності насіння (п. 2.6 договору).

Термін дії договору, встановлений п. 7.1, - 3 роки з моменту підписання, а в частині виконання зберігачем зобовязань зі зберігання насіння до моменту повного виконання.

Зберігач зобовязаний не допускати змішування насіння та погіршення його посівних якостей (п. 2.9).

На виконання умов договору зберігачем направлялись поклажодавцю для оплати відповідні рахунки, а саме: № 86 від 30.12.2010 р. на суму 10428,23 грн., № 202 від 30.12.2011 р. на суму 13042,58 грн., №120 від 31.12.2012 р. на суму 7888,57 грн., №99 від 19.04.2013 р. на суму 1851,43 грн.; а також акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме: №П-0000086 від 30.12.2010 р., №П-0000202 від 31.12.2011 р., №П-0000120 від 31.12.2012 р., №П-0000099 від 19.04.2013 р. (а.с. 53-60).

Якість насіння на момент його передачі відповідала вимогам державних стандартів, що діють в Україні; зберігач не мав жодних претензій до поклажодавця стосовно переданого на зберігання насіння.

За результатами аналізів державної інспекції сільського господарства в Полтавській області, партій насіння кукурудзи Дніпровський 273 АМВ гібрид F1, у кількості 13,7 та кукурудзи Харківський 311 MB гібрид F1, у кількості 26,306 т встановлено, що зазначене насіння є некондиційним за показниками схожості та не відповідає вимогам ДСТУ 2240-93. Зазначене підтверджується результатами аналізу насіння від 01.12.2014 р. за №№ 2429/2430, 2431/2432 (а.с. 13).

ДП "Державний насіннєвий фонд України" 26.05.2015 р. направило на адресу ТОВ АФ Мічуріна лист-вимогу № 138-2/1-04/615 щодо повернення у 7-денний термін якісного насіння або відшкодування його вартості у розмірі 380 057,00 грн. (а.с. 14-15).

Зберігач відповіді не надав, якісне насіння у встановлений термін не повернув, відшкодування його вартості не здійснив, що стало підставою для звернення ДП "Державний насіннєвий фонд України" до господарського суду Полтавської області з позовом про відшкодування вартості насіння кукурудзи Дніпровський 273 АМВ гібрид F1, у кількості 13,7 т та кукурудзи Харківський 311 MB гібрид F1, у кількості 26,306 т у розмірі 380 057,00 грн.

В обґрунтування позову ДП "Державний насіннєвий фонд України" посилається на умови договору, а саме: п. 6.2.1., згідно якого у разі втрати (нестачі) або пошкодження насіння, внаслідок чого його якість змінилась настільки, що воно не може бути використано за первісним призначенням - у розмірі його повної вартості; п. 6.3, згідно якого вартість насіння відшкодовується виходячи з цін, які вказані в акті прийому-передачі насіння до цього договору.

Згідно з п. 1 акту прийому-передачі насіння від 02.06.2010 р. вартість однієї тони насіння кукурудзи Дніпровський 273 АМВ гібрид F1 складає 9500,00 грн. з урахуванням ПДВ; вартість однієї тони насіння кукурудзи Харківський 311 MB гібрид F1 складає 9500,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Господарський суд, відмовляючи в позові, дійшов висновку про недоведеність позивачем факту неналежного виконання відповідачем зобовязань щодо зберігання насіння під час дії договору.

Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду з огляду на таке.

Предметом розгляду у даній справі є правовідносини, що склались між сторонами на підставі договору зберігання.

Відповідно до приписів ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобовязується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

За змістом ч. 1 ст. 938 Цивільного кодексу України зберігач зобовязаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Зберігач зобовязаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі (ч. 1 ст. 942 Цивільного кодексу України).

Згідно вимог ст. 948 Цивільного кодексу України поклажодавець зобовязаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Частиною третьою статті 950 Цивільного кодексу України передбачено, що зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як свідчать матеріали справи, відповідач у 2010 році прийняв на зберігання товар урожаю 2008 року, а саме:

- кукурудза Дніпровський 181 СВ гібрид Р1 (Ярі) у кількості 83,98 т по ціні 9 500 грн./т з урахування ПДВ;

- кукурудза Дніпровський 273 АМВ гібрид Р1 (Ярі) у кількості 52 т по ціні 9 500 грн./т з урахування ПДВ;

- кукурудза Дніпровський 310 МВ гібрид Р1 (Ярі) у кількості 34,105 т по ціні 9 500 грн./т з урахування ПДВ;

- кукурудза Харківський 31 1 МВ гібрид Р1 (Ярі) у кількості 127,84 т по ціні 9 500 грн./т з урахування 1ІДВ.

Як зазначає позивач в обґрунтування позовних вимог, за результатами проведеної перевірки, при відборі проб насіння, з метою перевірки якості насіння, комісією в складі представників Полтавського регіонального відділу ДП Держрезервнасінфонд, ТОВ Мічуріна, Державної інспекції сільського господарства складено акт від 21.11.2014 р., яким засвідчено факт неналежного зберігання насіння пошкодження мішків, відсутність етикеток, наявність на складі молі та мишей. Крім того, згідно результатів аналізу від 01.12.2014 р. за № 2429/2430, № 2431/2432, здане на зберігання насіння не відповідає ДСТУ 2240-93 по показнику схожості на насіння кукурудзи гібриду Дніпровський 273 АМВ встановлено 79% (стандартом 92%) на насіння кукурудзи гібриду Харківський 311 МВ встановлено 86% (стандартом 92%).

Тобто, передана позивачем на зберігання річ була пошкоджена, в звязку з чим на підставі статті 949, 951 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості або відшкодувати її вартість.

Здійснивши ретельний аналіз матеріалів справи, беручи до уваги усні пояснення сторін, колегія суддів встановила, що 30.09.2015 р. господарським судом м. Києва у справі № 910/20560/15 за позовом ТОВ "Агрофірма "Мічуріна до ДП "Державний насіннєвий фонд України" про стягнення коштів та зобовязання вчинити дії (вивезти насіння кукурудзи), прийнято рішення в якому встановлено факт, що договір про надання послуг зі зберігання насіння №С-22 від 25.05.2010 р. припинив свою дію 25.05.2013 р.

Вказане рішення залишено в силі постановою Апеляційного господарського суду Київської області від 03.12.2015 р. та набрало законної сили.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, прийнявши у 2010 році на зберігання насіння врожаю 2008 року, забезпечив його зберігання протягом дії договору до 25.05.2013 р., про що свідчать інвентаризаційний опис №1 від 05.06.2013 р., інвентаризаційний опис №2 від 12.05.2011 р., інвентаризаційний опис №1 від 15.11.2012 р. (а.с. 41 - 43, 71). Вказаними документами також підтверджується факт належного зберігання насіння після спливу строку дії договору №С-22 від 25.02.2012 р.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до ДСТУ 2240-93 термін кондиційності насіння згідно сертифікату якості складає один рік.

Колегія суддів не приймає в якості належних доказів на підтвердження вимог позивача результати аналізу від 01.12.2014 р. за № 2429/2430 та № 2431/2432, інвентаризаційні описи від 07.11.2013 р., 24.10.2014 р., акт від 21.11.2014 р., оскільки зазначені документи не свідчать про неналежне зберігання відповідачем насіння кукурудзи з моменту прийняття на зберігання та до моменту закінчення дії договору до 25.05.2013 р.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні як докази неналежного зберігання відповідачем насіння під час дії договору, так і докази на підтвердження того, що на момент припинення договору насіння кукурудзи було неякісне і неконденційне, в звязку з чим висновок суду першої інстанції про те, позивач не довів факт неналежного виконання відповідачем зобовязань щодо зберігання насіння під час дії договору є правомірним, тому відсутні правові підстави для відшкодування вартості насіння кукурудзи у розмірі 380057,00 грн.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що він не може отримати насіння, яке було передано ним на зберігання є безпідставними та необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження неможливості здійснити повклажодавцем відповідні дії в момент, коли сплив строк дії договору №С-22 від 25.02.2012 р.

Факт не вивезення насіння після припинення дії договору та його подальшого не використання позивачем, якому достовірно було відомо про припинення 25.05.2013 р. дії договору зберігання та про стан насіння, не може свідчити про порушення договірних зобовязань з боку відповідача.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апеляційні вимоги не підтверджені належними доказами, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для їх задоволення.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Полтавської області від 16.02.2016 р. у справі №917/1732/15 прийняте при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні, в звязку з чим, апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 22, 85, 91, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 16.02.2016 р. у справі №917/1732/15 залишити без змін.

Повна постанова підписана 29.04.2016 р.

Головуючий суддя Івакіна В.О.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.