ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.03.20160 Справа № 905/634/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Подколзіної Л.Д., при секретарі судового засідання Паніної Я.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецзапчасть»», м. Василівка Василівського району Запорізької області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахта «Білозерська»», м. Добропілля, м. Білозерське Донецької області

про стягнення 4 068,03 грн.

за участі уповноважених сторін:

від позивача ОСОБА_1 представник за довіреністю б/н від 27.01.2016р.

від відповідача ОСОБА_2 представник за довіреністю № ББУ/ОДО86/15 від 10.12.2015р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецзапчасть»», м. Василівка Василівського району Запорізької області, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахта «Білозерська»», м. Добропілля, м. Білозерське Донецької області, заборгованості за договором № ШБЗ-2014/61-КП від 02.01.2014р. - основного боргу у розмірі 414,52 грн., 3% річних у розмірі 27,46 грн. та інфляційних витрат у розмірі 412,44 грн. (Всього 854,42 грн.); за договором № ШБЗ-2014/450-КП від 31.12.2014р. основного боргу у розмірні 2 497,32 грн., пені у розмірі 624,33 грн. та 3% річних у розмірі 91,96 грн. (Всього 3 213,61 грн.).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договорів № ШБЗ-2014/61-КП від 02.01.2014р. та № ШБЗ-2014/450-КП від 31.12.2014р. в частині розрахунків за поставлений товар, внаслідок чого утворилась заборгованість.

На підтвердження своїх вимог позивачем представлено копії вказаних договорів та протоколу розбіжностей від 28.01.2015р. до договору № ШБЗ-2014/450-КП від 31.12.2014р., копії товарно-транспортних накладних № 1702-6 від 17.02.2014р. та № 0303-10 від 03.03.2015р., копії рахунків-фактур № СФ-0000203 від 17.02.2014р., № СФ-0002548 від 19.08.2014р., № СФ-0000478 від 03.03.2015р., копію довіреності № 127 від 03.03.2015р. на отримання цінностей, копії претензій на стягнення заборгованості за договорами.

29 лютого 2016 року через електронну пошту суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання додаткового часу для виконання вимог пункту 3 ухвали суду від 17.02.2016р.

Справа слуханням відкладалась.

12 березня 2016 року через канцелярію суду відповідач надіслав витребувані ухвалою суду документи та відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивач порушив правило обєднання в одному позові кілька вимог, позовна заява підписана не уповноваженою особою та ОСОБА_3 за довіреністю № 907 від 13.08.2014р. не мала права отримувати товар 17.02.2014р. Крім того, відповідач вважає, що без печатки відповідача на товарно-транспортній накладній № 1702-6 від 17.02.2014р. про отримання товару, вказана накладна не є належним та допустимими доказом поставки товару.

23 березня 2016 року через електронну пошту суду відповідач надіслав витребувані ухвалою суду документи.

Суд долучив до матеріалів справи документи.

28 березня 2016 року у судовому засіданні позивач надав письмові пояснення у справі.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши надані суду докази в порядку ст.43 ГПК України, суд

ВСТАНОВИВ :

02 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецзапчасть»», м. Василівка Василівського району Запорізької області (надалі по тексту - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шахта «Білозерська»», м. Добропілля, м. Білозерське Донецької області (надалі по тексту покупець) укладений договір № ШБЗ-2014/61-КП (надалі по тексту договір 1), згідно умов якого постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК, в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, погодженими сторонами у даному договорі та специфікаціях, що є невідємними частинами договору. Покупець зобовязався прийняти та оплатити поставлену в його власність продукцію у відповідності до умов даного договору.

Згідно п.4.4. договору 1, датою поставки вважається дата зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником, про приймання продукції.

Пунктом 4.5. договору 1 було встановлено, що обовязки постачальника вважаються виконаними з моменту передання продукції в розпорядження покупця в узгодженому пункті призначення поставки. Обовязки покупця вважаються виконаними з моменту прийняття та оплати продукції.

У відповідності до п.5.3. договору 1, розрахунки за поставлену постачальником продукцію за даним договором здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 20 календарних днів з моменту поставки відповідної продукції. У разі, якщо строк оплати припадає на вихідний/неплатіжний день, оплата здійснюється на наступний банківський день.

Право власності на продукцію відповідно до п.4.11. договору 1, переходить від постачальника до покупця після виконання покупцем усіх необхідних процедур з прийманням продукції за кількістю, якістю та комплектністю та підписання покупцем видаткової накладної.

Враховуючи вищезазначене, договір, на який посилається позивач, вважається судом укладеним, так як в ньому сторонами передбачені всі істотні умови.

За умовами статті 193 Господарського Кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону і укладеного договору.

На виконання договору 1 позивач виписав рахунок-фактуру № СФ-0000203 від 17.02.2014р. на загальну суму 152,40 грн., № СФ-0002548 від 19.08.2014р. на загальну суму 702,60 грн.

Приймання-передача продукції за вищезазначеними рахунками-фактурами до договору 1 відбулася, що підтверджується наступними видатковими накладними № РН-170211 від 17.02.2014р. на загальну суму 152,40 грн., № РН-190832 від 19.08.2014р. на загальну суму 702,60 грн., підписаними повноважними представниками обох сторін договору 1.

З представлених видаткових накладних вбачається, що вони підписані обома сторонами без жодних зауважень, містять всі необхідні відомості про продукцію, а також містять відомості про фактичне отримання продукції. Тобто, за своїми ознаками такі накладні є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірної продукції.

Відповідно до п.4.4. та п.4.11. договору 1, кінцевими стоками оплати поставленої продукції є за рахунком-фактурою № СФ-0000203 від 17.02.2014р. до 18.04.2014р., № СФ-0002548 від 19.08.2014р. до 18.10.2014р.

Проте, згідно оборотно-сальдової відомості позивача за рахунком № 361 по контрагенту відповідача станом на 25.01.2016р. існує заборгованість по оплаті поставленої за вищезазначеними рахунками-фактурами та видатковими накладними до договору 1 продукції в загальній сумі 414,52 грн., зокрема: по рахунку-фактурі № СФ-0000203 від 17.02.2014р. заборгованість у сумі 74,44 грн., № СФ-0002548 від 19.08.2014р. 340,08 грн.

За таких обставин, враховуючи, що сума основного боргу несплачена та підтверджена матеріалами справи, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецзапчасть»», м. Василівка Василівського району Запорізької області, щодо стягнення основної заборгованості за договором 1 у розмірі 414,52 грн. суд вважає таким, що підлягає задоволенню.

У звязку з тим, що відповідачем порушені строки виконання грошового зобовязання позивачем заявлені вимоги щодо стягнення інфляційних витрат у розмірі 412,44 грн. та 3% річних у розмірі 27,46 грн.

Оцінюючи вимоги позивача в цій частині господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт прострочення виконання грошового обовязку з оплати вартості товару підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Положення цієї статті застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобовязання в не залежності від наявності вини в його діях.

Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобовязання.

Враховуючи, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, нарахування інфляційних проведене позивачем з дотриманням загальних правил (методики) нарахування та з урахуванням строків оплати, наданий арифметично обґрунтований розрахунок інфляційних, господарський суд, задовольняє вимоги позивача щодо стягнення 412,44 грн. інфляційних витрат у повному обсязі.

З урахуванням того, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, нарахування 3% річних проведене позивачем з дотриманням загальних правил (методики) нарахування та з урахуванням строків оплати, визначених в п.5.3. договору, наданий арифметично обґрунтований розрахунок річних, господарський суд, задовольняє вимоги позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 27,46 грн. в повному обсязі.

31 грудня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецзапчасть»», м. Василівка Василівського району Запорізької області (надалі по тексту - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шахта «Білозерська»», м. Добропілля, м. Білозерське Донецької області (надалі по тексту покупець) укладений договір № ШБЗ-2014/450-КП (надалі по тексту договір 2), згідно умов якого постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК, в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, погодженими сторонами у даному договорі та специфікаціях, що є невідємними частинами договору. Покупець зобовязався прийняти та оплатити поставлену в його власність продукцію у відповідності до умов даного договору.

Відповідно до п.4.7. договору 2, датою поставки вважається дата зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на видатковій накладній.

Пунктом 4.8. договору 2, встановлено, що обовязки постачальника вважаються виконаними з моменту передання продукції у розпорядження покупця в узгоджене місце призначення поставки в асортименті, кількості, строки, з кісними характеристиками, узгодженими сторонами у договорі та специфікаціях до нього.

Обовязки покупця вважаються виконаними з моменту прийняття та оплати поставленої продукції.

Право власності на продукцію, ризики втрати чи пошкодження продукції, відповідно до п.4.9. договору 2 переходять від постачальника до покупця з дати поставки продукції (визначеної відповідно до п.4.7. договору).

Відповідно до п.5.4. договору 2, розрахунки за продукцію, що поставляються за даним договором здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 60 календарного дня за дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником оформленої належним чином податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 даного договору, якщо інший, більший, строк відстрочки платежу не обумовлений у відповідній специфікації.

Враховуючи вищезазначене, договір, на який посилається позивач, вважається судом укладеним, так як в ньому сторонами передбачені всі істотні умови.

За умовами статті 193 Господарського Кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону і укладеного договору.

На виконання договору 2 позивач виписав рахунок-фактуру № СФ-0000478 від 03.03.2015р. на загальну суму 9 989,28 грн.

Приймання-передача продукції відбулася 03.03.2015р., що було оформлено видатковою накладною № РН-030319, підписаною представниками обох сторін договору 2.

З представленої видаткової накладної вбачається, що вона підписана обома сторонами без жодних зауважень, містить всі необхідні відомості про продукцію, а також містить відомості про фактичне отримання продукції. Тобто, за своїми ознаками така накладна є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірної продукції.

З урахуванням положень п.5.4. договору 2, кінцевим строком оплати продукції покупцем за даною поставкою було 01.06.2015р.

Проте, згідно оборно-сальдової відомості позивач за рахунком № 361 по контрагенту відповідача станом на 25.01.2016р. оплата за рахунком-фактурою № СФ-0000478 від 03.03.2015р., виписаний до договору 2 з боку відповідача здійснена частково, а саме: рахунок сплачено 05.08.2015р. у сумі 7 491,96 грн. станом на 25.01.2016р. за даними господарської операції з поставки продукції з 03.03.2015р. обліковується заборгованість відповідача у розмірі 2 497,32 грн.

17 грудня 2015 року, відповідно до приписів ст.222 ГК України, позивач направив претензію на адресу відповідача про стягнення заборгованості за кожним з договорів. Вказана претензія отримана відповідачем 23.12.2015р., проте залишена без задоволення та відповіді.

За таких обставин, враховуючи, що сума основного боргу несплачена та підтверджена матеріалами справи, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецзапчасть»», м. Василівка Василівського району Запорізької області, щодо стягнення основної заборгованості за договором 2 у розмірі 2 497,32 грн. суд вважає таким, що підлягає задоволенню.

У звязку з тим, що відповідачем порушені строки виконання грошового зобовязання позивачем заявлені вимоги щодо стягнення пені у розмірі 624,33 грн. та 3% річних у розмірі 91,96 грн.

Оцінюючи вимоги позивача в цій частині господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт прострочення виконання грошового обовязку з оплати вартості товару підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований.

В силу статей 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з п.6.8. договору, у випадку несвоєчасної оплати, за письмовою вимогою постачальника, покупець сплачує йому неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення несвоєчасно оплаченої продукції, але не більше 5% від вартості несвоєчасно оплаченої продукції, при цьому постачальник звільняється від відповідальності за несвоєчасну поставку продукції на строк несвоєчасної оплати покупця.

Отже, сторонами самостійно узгоджено розмір пені та здійснений позивачем розрахунок, який не суперечить вимогам Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, тобто з урахуванням шестимісячного терміну, а також який не перевищує розміру подвійної облікової ставки НБУ.

У відповідності до представленого позивачем розрахунку пеня складає 624,33 грн.

Перевіривши представлений позивачем розрахунок пені, з огляду на прострочення виконання грошового зобовязання з оплати вартості поставленої продукції, вимоги позивача до відповідача в цій частині суд вважає такими, що підлягають задоволенню.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Положення цієї статті застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобовязання в не залежності від наявності вини в його діях.

Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобовязання.

З урахуванням того, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, нарахування 3% річних проведене позивачем з дотриманням загальних правил (методики) нарахування та з урахуванням строків оплати, визначених в п.5.4. договору, наданий арифметично обґрунтований розрахунок річних, господарський суд, задовольняє вимоги позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 91,96 грн. в повному обсязі.

Доводи відповідача у відзиві на позовну заяву не беруться суд до уваги, за їх безпідставності. Крім того, суттєвим аргументом на підтвердження та визнання відповідачем факту поставки та отримання товару за зазначеною видатковою накладною від 17.02.2014р. у сумі 77,96 грн. є факт часткової оплати даної партії товару.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 525, 526, 546, 549, 612, 625 ЦК України, ст.193 ГК України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецзапчасть»», м. Василівка Василівського району Запорізької області, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахта «Білозерська»», м. Добропілля, м. Білозерське Донецької області, про стягнення 4 068,03 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахта «Білозерська»», м. Добропілля, м. Білозерське Донецької області (85013, Донецька область, м. Добропілля, м. Білозерське, вул. Строїтельна, 17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецзапчасть»», м. Василівка Василівського району Запорізької області (71600, Запорізька область, Василівський район, м. Василівка, вул. Ліхачова, 2, ) за договором № ШБЗ-2014/61-КП від 02.01.2014р. - основний борг у розмірі 414,52 грн., 3% річних у розмірі 27,46 грн. та інфляційні витрат у розмірі 412,44 грн.; за договором № ШБЗ-2014/450-КП від 31.12.2014р. основний борг у розмірні 2 497,32 грн., пеню у розмірі 624,33 грн. та 3% річних у розмірі 91,96 грн.; витрати по сплаті судового збору у сумі 1 378 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 28.03.2016р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.04.2016р.

Суддя Л.Д. Подколзіна