номер провадження справи 17/22/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016 Справа № 908/552/16

за позовною заявою: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, 53200, АДРЕСА_1

до відповідача: міського комунального підприємства "ОСНОВАНІЄ", 69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 29-А

про стягнення 291 582,92 грн.

суддя Корсун В.Л.

У засіданні приймали участь представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Кучерява В.Ф., довіреність від 04.01.16 № 376

СУТЬ СПОРУ:

26.02.16 до господарського суду Запорізької області звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1.) з позовною заявою про стягнення з міського комунального підприємства "ОСНОВАНІЄ" (надалі МКП "ОСНОВАНІЄ") 264 266,99 грн. індексу інфляції та 24 276,76 грн. 3% річних.

26.02.16 автоматизованою системою документообігу суду здійснено розподіл справ між суддями та визначено позовну заяву ФОП ОСОБА_1 до розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 26.02.16 судом порушено провадження у справі № 908/552/16, якій присвоєно № провадження 17/22/16. Судове засідання призначено на 30.03.16. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та об'єктивного розгляду і вирішення справи по суті.

В судовому засіданні 30.03.16 судом прийнято до розгляду заяву ФОП ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог, якою останній просить суд стягнути з відповідача 264 266,99 грн. індексу інфляції та 25 242,48 грн. 3% річних. Відповідач розгляд вказаної заяви надав на розсуд суду.

В судовому засіданні 30.03.16 судом оголошувалась перерва до 25.04.16.

Заявою про збільшення розміру позовних вимог за вих. від 18.04.16 № 18/04/16, яка прийнята судом до розгляду, позивач просить суд стягнути з відповідача 266 340,44 грн. індексу інфляції та 25 242,48 грн. 3% річних.

В судовому засіданні 25.04.16 судом оголошувалась перерва до 26.04.16.

За заявою представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У засіданні суду 26.04.16, на підставі ст. ст. 821, 85 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Судом повідомлено представника відповідача, коли буде складено повне рішення.

Позивач підтримав заявлені вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог, зазначав наступне. Рішенням господарського суду Запорізької області від 25.01.16 у справі № 908/5661/15 позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задоволено повністю, стягнуто з МКП "ОСНОВАНІЄ" на користь позивача 345 574,70 грн. основного боргу за договором про відступлення права вимоги від 26.11.14 № 2611/ВПВ та договорами на виконання поточного ремонту. Разом з тим, як вказував позивач, зобов'язання з оплати основного боргу відповідач, станом на 25.02.16, не виконав. У зв'язку з чим, ФОП ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача 266 340,44 грн. індексу інфляції та 25 242,48 грн. 3% річних.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що розмір коштів, які передбачили сторони при відступленні права вимоги, є сума основного боргу МКП "ОСНОВАНІЄ" перед ТОВ «Універсалспецтрейд» в розмірі 345 574,70 грн. При цьому, п. 1.3. договору сторони обмежили права ФОП ОСОБА_1 щодо стягнення з боржника штрафних санкцій за порушення основного договору. З огляду на викладене, просить суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно із ст. 45 ГПК України, господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України (ч. 1). Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України (ч. 2).

Частиною 5 ст. 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов'язковості виконання судових рішень, які набрали законної сили встановлений і ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.10 № 2453-VI, відповідно до припису якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Частиною 3 ст. 35 ГПК України законодавець передбачив, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 25.01.16 у справі № 908/5661/15, яке набуло законної сили відповідно до норм ГПК України, позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 про стягнення з МКП "ОСНОВАНІЄ" 345 574,70 грн. основного боргу судом задоволено повністю.

За змістом вказаного вище рішення судом встановлено наявність у МКП "ОСНОВАНІЄ" перед ФОП ОСОБА_1 заборгованості за договорами на виконання поточного ремонту від 03.12.12 № 1203122, від 30.09.13 № 091301, від 18.10.13 № 181013-2, від 18.10.13 № 181013-1, від 28.10.13 № 101303, від 21.10.13 № 101302, від 14.10.13 № 101301, від 30.09.13 № 091302, від 30.09.13 № 260913-1, від 03.10.11 № 100311 та договором про відступлення права вимоги від 26.11.14 № 2611/ВПВ в загальній сумі 345 574,70 грн.

Позивач в ході розгляду цієї справи пояснював, що основний борг за вказаними вище договорами відповідачем, станом на час звернення з цим позовом до суду, не сплачено. У зв'язку з простроченням виконання основного зобов'язання, позивачем заявлено до стягнення 3 % річних в сумі 25 242,48 грн. за період з 30.04.12 по 30.03.16 та індекс інфляції в сумі 266 340,44 грн. за період з травня 2012 року по березень 2016 року (розрахунки містяться в матеріалах справи).

Представником відповідача в ході розгляду цієї справи додано до матеріалів справи № 908/552/16 належним чином засвідчену копію платіжного доручення від 29.03.16 № 14543 про сплату МКП "ОСНОВАНІЄ" на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 350 758,32 грн. згідно рішення суду у справі № 908/5661/15.

Факт прострочення виконання відповідачем основного зобов'язання матеріалами справи № 908/552/16 доведено.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2).

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується і після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Таким чином, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Зазначена вище правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.07.11 у справі № 13/210/10.

Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини 1 статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом. (ст. 111-28 ГПК України).

За розрахунком суду, який здійснений з урахуванням ст. 254 ЦК України та сплати відповідачем суми основного боргу за платіжним дорученням від 29.03.16 № 14543, розмір 3% річних становить 25 169,08 грн., який нарахований судом за загальний період з 01.05.12 по 28.03.16 (включно). Отже, позовні вимоги про стягнення 3 % річних задовольняються судом частково в сумі 25 169,08 грн. за загальний період з 01.05.12 по 28.03.16 (включно). В іншій частині вимоги про стягнення 3 % річних відхиляються через необґрунтованість.

Також, за розрахунком суду (проведений за допомогою комп'ютерної юридично-інформаційної пошукової системи ЗАКОНОДАВСТВО) розмір індексу інфляції за період з травня 2012 року по березень 2016 року (включно) складає 266 265,17 грн. У зв'язку з чим, судом задовольняються вимоги про стягнення індексу інфляції в сумі 266 265,17 грн. В іншій частині вимоги про стягнення індексу інфляції відхиляються.

Судом визнаються необґрунтованими посилання відповідача на п. 1.3. договору про відступлення права вимоги від 26.11.14 № 2611/ВПВ, за змістом якого до Нового кредитора не переходить право на стягнення штрафних санкцій за порушення основного договору боржником.

Так, суд виходить з того, що інфляційні нарахування та 3% річних на суму основного боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Отже, наведені вище доводи відповідача не приймаються судом до уваги.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір у розмірі 4 371,51 грн. покладається на відповідача.

Судом роз'яснюється, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 116 ГПК України (…) після набрання законної сили наказ видається судом за заявою стягувачу (…).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 21, 42, 43, 45, 22, 33, 34, 49, 69, 82, 821, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з міського комунального підприємства "ОСНОВАНІЄ" (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 29-А, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (53200, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) - 25 169 (двадцять п'ять тисяч сто шістдесят дев'ять) грн. 08 коп. 3% річних, 266 265 (двісті шістдесят шість тисяч двісті шістдесят п'ять) грн. 17 коп. індексу інфляції та 4 371 (чотири тисячі триста сімдесят одну) грн. 51 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 29.04.16.

Суддя В.Л. Корсун