ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" травня 2016 р.Справа № 924/339/16

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Танасюк О.Є., розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства "Миронівський хлібопродукт" Київська область, м. Миронівка в особі відокремленого підрозділу "Птахофабрика "Вінницький бройлер" ПАТ "Миронівський хлібопродукт" Вінницька область, м. Ладижин

до товариства з обмеженою відповідальністю "Карталбуд" Хмельницька область, м. Ізяслав.

про стягнення 806735,93 грн., з яких: 428292,72 грн. - основний борг, 347359,72 грн. інфляційні втрати, 31083,49 грн. - 3% річних.

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю від 25.03.2016р.

відповідача: не зявився

В судовому засіданні у відповідності до ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 806735,93 грн., з яких: 428292,72 грн. - основний борг, 347359,72 грн. інфляційні втрати, 31083,49 грн. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №356 від 10.04.2013р. Зазначає, що позивач на виконання умов договору здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 732861,12 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними.

Вказує, що відповідач здійснив лише часткову оплату товару на суму 304568,40 грн., у звязку з чим в останнього утворилася заборгованість в розмірі 428292,72 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився. Ухвала суду від 25.04.2016р., яка направлялася на юридичну адресу відповідача повернута до господарського суду із довідкою відділення поштового звязку про причину повернення: „за зазначеною адресою не проживає.

Судом враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України ухвали надсилаються сторонам за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала вручена їм належним чином. Згідно з п. 3.9.1. постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.11р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Зважаючи на те, що судом вжито всіх передбачених ГПК України заходів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи та враховуючи обмеженість строків вирішення даного спору, суд доходить висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглядом матеріалів справи, господарським судом встановлено наступне:

10.04.2013р. між публічним акціонерним товариством "Миронівський хлібопродукт" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Карталбуд" (покупець) укладено договір поставки №356, відповідно до умов якого, постачальник передає на умовах діючого договору, а покупець приймає у власність паливно-мастильні матеріали (далі товар) в кількості, в асортименті та за ціною згідно специфікацій на кожну поставку товару, які є невідємними частинами цього договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору вартість одиниці товару та загальна вартість кожної партії товару визначається у специфікаціях до договору з урахуванням 20% ПДВ.

Датою поставки товару вважається дата підписання товарної накладної (п. 3.5. договору).

Пунктом 4.2. договору передбачено, що за погодженням сторін розрахунки за цим договором можуть проводитися шляхом взаємозаліку.

Згідно з п. 4.2.1. договору покупець зобовязується оплачувати партію товару на підставі отриманого рахунку-фактури у розмірі 100% його вартості протягом 10 календарних днів з моменту поставки товару та отримання рахунку-фактури.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013р., а в частині взаєморозрахунків сторін до повного їх здійснення (п. 11.1. договору).

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Позивач на виконання зобовязань за договором здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 732861,12 грн., що підтверджується видатковими накладними: №ВБ100001398 від 30.04.2013р. на суму 196780,00 грн., №ВБ100001485 від 13.05.2013р. на суму 185720,58 грн., №ВБ100001557 від 30.06.2013р. на суму 149100,12 грн., №ВБ100001608 від 31.07.2013р. на суму 143861,17 грн., №ВБ100001689 від 31.08.2013р. на суму 57399,25 грн. та довіреностями на отримання товару: №19 від 10.04.2013р., №22 від 07.05.2013р., №29 від 03.06.2013р., №36 від 01.07.2013р., №50 від 09.08.2013р.

Позивачем були виставлені рахунки-фактури на оплату товару, а саме: №ВБ100001398 від 30.04.2013р. на суму 196780,00 грн., №ВБ100001485 від 13.05.2013р. на суму 185720,58 грн., №ВБ100001557 від 30.06.2013р. на суму 149100,12 грн., №ВБ100001608 від 31.07.2013р. на суму 143861,17 грн., №ВБ100001689 від 31.08.2013р. на суму 57399,25 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами були проведенні заліки однорідних зустрічних вимог на суму 304568,40 грн., що підтверджується актами про залік однорідних зустрічних вимог та погашення боргу від 31.07.2013р. на суму 89778,12 грн. та від 31.10.2013р. на суму 60880,71 грн., а також бухгалтерською довідкою про проведення взаємозаліку ВБ100001924 від 18.06.2013р. на суму 153909,57 грн.

Згідно акту звірки взаєморозрахунків між сторонами за період з 01.01.2014р. по 31.05.2014р. заборгованість відповідача перед позивачем за договором поставки №356 від 10.04.2013р. складає 428292,72 грн. Акт підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Враховуючи, що відповідач своїх зобовязань за договором поставки в повному обсязі не виконав, позивач звернувся з позовом про стягнення 428292,72 грн. основного боргу, 347359,72 грн. інфляційних втрат та 31083,49 грн. 3% річних.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, судом прийнято до уваги наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 11 ЦК України та ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З матеріалів справи вбачається, що 10.04.2013р. між публічним акціонерним товариством "Миронівський хлібопродукт" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Карталбуд" (покупець) укладено договір поставки №356, відповідно до умов якого, постачальник передає на умовах діючого договору, а покупець приймає у власність паливно-мастильні матеріали (далі товар) в кількості, в асортименті та за ціною згідно специфікацій на кожну поставку товару, які є невідємними частинами цього договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 265 ГК України, відповідно до якої за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 ГК України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання та одностороння зміна умов договору не допускається.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як слідує з матеріалів справи, позивач на виконання зобовязань за договором здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 732861,12 грн., що підтверджується видатковими накладними: №ВБ100001398 від 30.04.2013р. на суму 196780,00 грн., №ВБ100001485 від 31.05.2013р. на суму 185720,58 грн., №ВБ100001557 від 30.06.2013р. на суму 149100,12 грн., №ВБ100001608 від 31.07.2013р. на суму 143861,17 грн., №ВБ100001689 від 31.08.2013р. на суму 57399,25 грн. та довіреностями на отримання товару: №19 від 10.04.2013р., №22 від 07.05.2013р., №29 від 03.06.2013р., №36 від 01.07.2013р., №50 від 09.08.2013р.

Згідно з п. 4.2.1. договору покупець зобовязується оплачувати партію товару на підставі отриманого рахунку-фактури у розмірі 100% його вартості протягом 10 календарних днів з моменту поставки товару та отримання рахунку-фактури.

Таким чином, відповідач зобовязаний був оплати поставлений йому товар в наступні строки: 196780,00 грн. до 11.05.2013р.; 185720,58 грн. до 11.06.2013р.; 149100,12 грн. до 11.07.2013р., 143861,17 грн. до 11.08.2013р.; 57399,25 грн. до 11.09.2013р.

Положеннями п. 4.2. договору передбачено, що за погодженням сторін розрахунки за цим договором можуть проводитися шляхом взаємозаліку.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами були проведенні заліки однорідних зустрічних вимог на суму 304568,40 грн., що підтверджується актами про залік однорідних зустрічних вимог та погашення боргу від 31.07.2013р. на суму 89778,12 грн. та від 31.10.2013р. на суму 60880,71 грн., а також бухгалтерською довідкою про проведення взаємозаліку ВБ100001924 від 18.06.2013р. на суму 153909,57 грн.

Таким чином, у звязку з неналежним виконанням своїх зобовязань за договором, у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 428292,72 грн.

Зазначена сума заборгованості також відображена в акті звірки взаєморозрахунків між сторонами за період з 01.01.2014р. по 31.05.2014р., який підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач своїх зобов'язань щодо оплати одержаного товару належним чином не виконав, позовні вимоги про стягнення боргу в розмірі 428292,72 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань передбачено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається із розрахунку позивачем нараховано 3% річних в розмірі 31083,49 грн. за період з 01.11.2013р. по 01.04.2016р.

Однак, судом після здійснення перерахунку 3% річних за допомогою Інформаційно-пошукової системи „Законодавство встановлено, що за період з 01.11.2013р. по 01.04.2016р. розмір 3% річних складає 31074,64 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Таким чином, у стягненні 8,85 грн. 3% річних (31083,49 - 31074,64 = 8,85) суд відмовляє.

Відповідно до п. 3.1. постанови Пленуму ВГС України № 14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно листа Верховного Суду України „Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. №62-97р., відповідно до якого індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Як слідує із розрахунку, наявного в матеріалах справи позивачем вірно здійснено нарахуванння інфляційних втрат в розмірі 347359,72 грн. з урахуванням норм чинного законодавства. Таким чином, заявлена до стягнення сума інфляційних втрат підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно положень статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 806727,08 грн., з яких: 428292,72 грн. основний борг, 347359,72 грн. - інфляційні втрати, 31074,64 грн. - 3% річних.

В решті позову щодо стягнення 8,85 грн. 3% річних суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір у справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 1, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов публічного акціонерного товариства "Миронівський хлібопродукт" Київська область, м. Миронівка в особі відокремленого підрозділу "Птахофабрика "Вінницький бройлер" ПАТ "Миронівський хлібопродукт" Вінницька область, м. Ладижин до товариства з обмеженою відповідальністю "Карталбуд" Хмельницька область, м. Ізяслав про стягнення 806735,93 грн., з яких: 428292,72 грн. - основний борг, 347359,72 грн. інфляційні втрати, 31083,49 грн. - 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Карталбуд" (Хмельницька область, м. Ізяслав, вул. Горинська, 109, ) на користь приватного публічного акціонерного товариства "Миронівський хлібопродукт" в особі відокремленого підрозділу "Птахофабрика "Вінницький бройлер" ПАТ "Миронівський хлібопродукт" (Вінницька область, м. Ладижин, вул. Слобода, 141) 428292,72 грн. (чотириста двадцять вісім тисяч двісті девяносто дві гривні 72 коп.) боргу, 347359,72 грн. (триста сорок сім тисяч триста п'ятдесят дев'ять гривень 72 коп.) інфляційних втрат, 31074,64 грн. (тридцять одна тисяча сімдесят чотири гривні 64 коп.) 3% річних, 12100,91 грн. (дванадцять тисяч сто гривень 91 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено: 13.05.2016р.

Суддя О.Є. Танасюк

Віддрук. 3 прим. :1 - до справи,

2 - позивачу, Відокремлений підрозділ "Птахофабрика "Вінницький бройлер" ПАТ "Миронівський хлібопродукт" - (24326, Вінницька область, м. Ладижин, вул. Слобода, 141).

3 - відповідачу, товариства з обмеженою відповідальністю "Карталбуд" - (30300, Хмельницька область, м. Ізяслав, вул. Горинська, 109) простим.