ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2016 р.Справа № 922/514/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом ТОВ "ОСОБА_2 Україна", м. Київ
до ТОВ "Аіко-Сервіс, ЛТД", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача: ОСОБА_3 - за довіреністю б/н від 15.04.2016 р.;

відповідача - ОСОБА_4 - за дов. б/н від 01.04.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішення виноситься 04.05.2016 р., оскільки в судовому засіданні 19.04.2016 р. оголошувались перерви до 10 год. 30 в. 25.04.2016 р. та до 10 год. 00 хв. 04.05.2016 р.

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Україна» (далі за текстом - ТОВ «ОСОБА_2 Україна» або позивач, до товариства з обмеженою відповідальністю «АІКО-СЕРВІС, ЛТД» (далі за текстом - ТОВ «АІКО-СЕРВІС, ЛТД» або відповідач, в редакції позовної заяви вх. № 514/16 від 23.02.2016 р., полягали у стягненні з відповідача 1091490 грн. 42 коп. основного боргу за суборенду приміщень та 448857 грн. 18 коп. пені, що загалом становить 1540347 грн. 60 коп.

Відповідач у письмовому відзиві та через представника в судовому засіданні позов визнає в частині 517 446,49 грн. заборгованості. Проти решти позовних вимог заперечує, вказуючи, що позивач неправильно та несвоєчасно зарахував надані відповідачем кошти депозиту, що потягнуло неправильно визначення заборгованості з її складовими.

Ухвалою суду від 06.04.2016 р. судом відмовлено в задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову та у клопотанні відповідача витребування доказів.

25.04.2016 р. позивачем спрямовано до суду заяву вх. № 13712 від 25.04.2015 р., в якій він просить стягнути на його користь відповідача 1535760 грн. 25 коп., з яких 1091490 грн. 42 коп. основного боргу, 444269 грн. 83 коп. санкцій за прострочення виконання грошового зобовязання. У заяві № 13712 від 25.04.2015 р. міститься розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що окрім основного боргу в сумі 1091490 грн. 42 коп., до загальної суми позову позивач включив інфляційні втрати в сумі 93497 грн. 19 коп. та пеню в сумі 350772 грн. 64 коп.

Представник позивача вказані позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В заяві вх. № 13188 від 19.04.16 р. відповідач заявив клопотання про зменшення стягуваної пені до 589 грн. 78 коп. в звязку з скрутним фінансовим станом, враховуючи тривале належне виконання зобовязань відповідачем, незначний період прострочення та невідповідності неустойки таким наслідкам, як поведінки винної сторони тощо.

Позивач у заяві вх. № 13703 від 25.04.2016 р. вважає таке клопотання необґрунтованим. Вказує, що відповідач не ставив питання про дострокове розірвання договору суборенди, що позивач йшов на зустріч відповідачу, укаладючи додаткові угоди до договору суборенди з більш мякими умовами, а також що позивач сам, будучи орендатором, змушений був сплачувати орендні платежі і нести відповідні витрати.

Представник відповідача висловив в судовому засіданні 25.04.2016 р. застереження щодо можливості судом прийняття до розгляду позовних вимог в редакції заяви позивача вх. № 13712 від 25.04.2015 р., оскільки, на його думку, позивач у такий спосіб намагається змінити одночасно підставу і предмет позову, що неприпустимо з огляду на приписи ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до частини четвертої ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

В заяві вх. № 13712 від 25.04.2015 р. позивач зменшує суму стягуваної пені і збільшує позов в частині нарахування інфляційних втрат за період прострочення.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Збільшення розміру позовних вимог (у даному разі на суму, яка підлягає стягненню з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення) не є зміною предмету позову, як вважає відповідач, оскільки предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Зокрема, у спорі у даній справі предметом позову є примусове виконання обовязку в натурі, а саме: зобовязання відповідача сплатити кошти за суборенду майна. Така правова позиція є усталеною в господарському судочинстві і знайшла своє відображення, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України від 01.03.2011 р. по справі № 10/148.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

13 серпня 2012 року між ТОВ «ОСОБА_2 Україна» та ТОВ «АІКО-СЕРВІС, ЛТД» було укладено Договір суборенди, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №4632;4633 (далі за текстом - Договір суборенди), у відповідності до якого позивач передає, а відповідач приймає в тимчасове платне користування нежитлові приміщення поз. 101-117, 119-127, площею 890,4 кв. м.. поз. 201-218 площею 827,7 кв. м., поз. 301-307 площею 57,0 кв. м., поз. 401-405 площею 57,8 кв. м., загальною площею 1832,9 кв. м., що знаходяться на першому, другому, третьому поверхах житлового будинку літ. А-12, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 58.

Згідно п. 4.2 Договору суборенди орендна плата становила гривневий еквівалент 21466.66 доларів США з ПДВ з дати початку оренди та до 07.12.2014 р. та гривневий еквівалент 23 000,00 доларів США починаючи з 08.12.2014 p., гривневий еквівалент встановлювався за офіційним курсом Національного Банку України (далі - «НБУ») на дату виставлення відповідного рахунку.

В подальшому між сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 від 29.12.2014 р. до Договору суборенди, п. 1 якої сторони внесли зміни до п.4.2 Договору суборенди, визначивши, що гривневий еквівалент 21466,66 доларів США починаючи з 01.12.2014 р. та до 07.12.2014 р. встановлюється по курсу 11 гривень за 1 долар США. та гривневий еквівалент 23 000,00 доларів США починаючи з 08.12.2014 р. по 31.05.2015р. встановлюється по курсу 11 гривень за 1 (один) долар США.

30.07.2015 р. між сторонами було укладено Додаткову угоду №3 до Договору суборенди, якою змінювалася площа суборенди, орендна плата та строк дії договору, а саме позивач передав, а відповідач прийняв у тимчасове платне користування нежитлові приміщення: частина поз.104 площею 385 кв.м.. поз. 109-116: частина поз.201 площею 354 кв.м., поз. 206-213; загальною площею 789,7 кв.м. що знаходяться на першому та другому поверхах житлового будинку літ. А-12, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 58. У зв'язку зі зміною площі, орендна плата за Додатковою угодою №3 встановлювалася у розмірі 121889 грн. 27 коп. з ПДВ на період липень-жовтень 2015 р. також, нова дата закінчення строку дії Договору суборенди - 15.10.2015 р.

Відповідно до Акту приймання-передачі приміщення від 18.09.2012 р. до Договору суборенди позивач передав, а відповідач прийняв Об'єкт оренди на дату початку оренди.

Починаючи з грудня 2014 року відповідач припустився порушення умов Договору суборенди щодо оплати, і після проведення взаємозаліку борг відповідача перед позивачем на 01.12.2015 складав: за квітень 2015 р. - 194000 грн. 00 коп.; за травень 2015 р. - 303600 грн. 00 коп.; за червень 2015 р. - 581942 грн. 91 коп.; за липень 2015 р. - 36947 грн. 51 коп.

На дату закінчення строку дії Договору суборенди - 15.10.2015 року, заборгованість відповідача становила 1581251 грн. 18 коп., про що сторони зазначили в обопільному Акті взаємозаліку від 30 жовтня 2015 року. У вказаний борг увійшла заборгованість в сумі 861 грн. 78 коп. за спожиті відповідачем комунальні послуги, яку було відповідачем добровільно сплачено 06.11.2015 p. Таким чином сума боргу становила 1580389 грн. 40 коп.

У пункті 4.5 Договору суборенди сторони домовились про те, що суборендар (відповідач) повинен надати орендареві (позивач) Депозит у розмір 64399.98 доларів США за офіційним обмінним курсом Національного Банку України на дату надання депозити (орендна плата за три місяці першого року строку оренди) як гарантію правового захисту. Депозит надається орендареві трьома рівними частинами. Перша части до дати початку оренди. Друга частина через три місяці після дати початку оренди. Третя частина через шість місяців після дати початку оренди. Згідно пункту 4.6 Договору суборенди, орендар може час від часу, не застосовуючи інших засобів правового захисту, використовувати депозит для покриття будь-яких витрат та збитків, понесених орендарем через неналежне виконання суборендарем своїх зобовязань за цим договором, включаючи, але не обмежуючись, невнесення орендної плати або інших платежів, зазначених в договорі. Орендар зобовязується (пункт 4.7 Договору суборенди) письмово повідомити суборендаря про використання депозиту, причину такого використання та суму. Після будь-якого зазначеного використання депозиту або будь-якої його частини суборендар протягом двадцяти робочих днів від дати вищезазначеного повідомлення орендаря повинен поповнити депозит до його початкової суми до такого використання. В пункті 4.9 Договору суборенди сторони домовились, що суборендар має підтримувати депозит протягом строку оренди плюс один місяць. Після закінчення с троку утримання депозиту орендар повертає депозит суборендареві.

Позивач скористався своїм передбаченим пунктом 4.7 Договору суборенди правом та зарахував сформований відповідачем депозит в сумі 387698 грн. 98 коп. в рахунок погашення боргу, про що направив відповідачу 29.10.2015 р. письмове повідомленням про зарахування депозиту.

Відповідач 16.10.2015 р. сплатив позивачу частину боргу у сумі 29700 грн. 00 коп., 22.10.2015 р. частину боргу у сумі 46500 грн. 00 коп..

Сторонами складено обопільний Акт взаємозаліку №1 від 30.10.2015 р., підписаний повноваженими представниками сторін, в якому визначено борг відповідача на час складання цього акту у сумі 1193552 грн. 20 коп. з ПДВ.

Складання вказаного акту є обопільним волевиявленням сторін на відповідну зміну правовідносин і підпадає під усі ознаки правочину, в тому числі щодо презумпції його правомірності. Вказаним спростовується твердження відповідача про несвоєчасність такого зарахування з боку відповідача, який реалізував своє передбачене пунктом 4.6 Договору суборенди право, не маючи відповідного обовязку.

В подальшому відповідач добровільно здійснював погашення заборгованості. Так, 21.12.2015 р. ним сплачено 15000 грн. 00 коп., а 22.12.2015 р. - 10000 грн. 00 коп.

Згідно пункту першого ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно частини першої ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. За частиною сьомою ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Відповідно до абзацу другого частини першої ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З врахуванням вищевказаних оплат та зарахування, сума заборгованості відповідача становить 1091490 грн. 42 коп.

У відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів добровільної сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано.

Відповідно до п. 17.1 Договору суборенди відповідач у випадку прострочення будь яких платежів за Договором суборенди сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від будь якої простроченої суми за кожен день прострочення.

Нарахована позивачем у відповідності вказаного пункту Договору суборенди пеня відповідає дійсному розміру заборгованості, не виходить за межі встановленого пунктом шостим ст. 232 Господарського кодексу України строку нарахування штрафних санкцій і становить за період з 27.08.2015 р. по 15.01.2016 р. 350772 грн. 64 коп.

Суд не вбачає підстав для реалізації свого права, передбаченого пунктом третім ст. 83 Господарського процесуального кодексу України щодо зменшення у виняткових випадках розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, оскільки не вбачає в даному випадку виняткових обставин. Сторони свідомо визначили в Договорі суборенди розмір пені. При визначенні з даного питання судом враховується відсутність доказів скрутного фінансового стану відповідача, відсутність доказів намагань з боку відповідача припинити договірні стосунки, що не можуть ним виконуватись. Тому, клопотання відповідача про зменшення стягуваної пені судом відхиляється.

Згідно ст. 625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляцій.

Нарахована позивачем у відповідності до вищевказаної норми втрати від інфляції в сумі 93497 грн. 19 коп. за період з квітня 2015 р. по січень 2016 року включно відповідають офіційно встановленим індексам споживчих цін та розміру заборгованості відповідача.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню як підтверджені належними доказами та такі, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Судові витрати по справі по сплаті судового збору пропорційно до стягуваних сум підлягають покладенню на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 12, 15, 22, 33, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АІКО-СЕРВІС, ЛТД», адреса: 61003. м. Харків, майдан Конституції, буд. 14, код ЄДРПОУ 21 187787 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Україна», адреса: 01001, Україна, м. Київ, вул. Хрещатик, 42-А, - 1091490 грн. 42 коп. основного боргу, 93497 грн. 19 коп. інфляційних втрат, 350772 грн. 64 коп. пені та 23036 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_1