РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016Справа №910/5851/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСО»

до Міністерства оборони України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів

Міністерства оборони України

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Вичівська О.Ю. - по дов. № 11 від 10.02.2016

Кульбака С.Е. - по дов. № б/н від 06.03.2014

від відповідача Кривошея Д.А. - по дов. № 220/825/д від 30.12.2015

від третьої особи не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСО» про зобов'язання Міністерства оборони України виконати обов'язки за договором № 286/3/15/447 від 07.10.2015 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «ІСО» і забезпечити проведення приймального контролю (якості) товару та подальше приймання від позивача виготовленого товару - костюму (куртка та штани) для захисту від води з тканини синтетичної плащової (камуфльованої) в кількості 3 500 комплектів вартістю 1 244 510,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 порушено провадження у справі № 910/5851/16, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України, призначено справу до розгляду на 14.04.2016.

Відповідач у поданому в судовому засіданні 14.04.2016 відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що строк постачання товару за договором встановлено до 20.12.2015. 17.11.2015 сторонами укладено додаткову угоду № 1, якою позивачу надано попередню оплату на загальну суму 2 014 938,00 грн., яку фактично перераховано позивачу 23.11.2015. Позивач вказує що фактично він зміг закупити товар лише 23.11.2015, однак такі твердження не приймаються відповідачем оскільки за умовами договору розрахунок за поставлений товар здійснюється по факту постачання та попередня оплата товару є виключно правом замовника. Додатковою угодою № 2 від 28.12.2015 було продовжено строк дії договору до 31.03.2016 проте інші положення договору в тому числі строк постачання товару залишився незмінним до 20.12.2015. Позивачем порушено строки постачання товару, тому у відповідача відсутні підстави для прийняття недопоставленого товару та реєстрації зобов'язань у органах державної казначейської служби України.

Позивач в судовому засіданні 14.04.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 14.04.2016 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 14.04.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 26.04.2016.

Позивачем 25.04.2016 до відділу діловодства суду подано заяву про додаткове обґрунтування позовних вимог.

Відповідачем в судовому засіданні 26.04.2016 подано письмові пояснення.

Третя особа в судове засідання 26.04.2016 не з'явилась.

В судовому засіданні 26.04.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.10.2013 між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІСО» (постачальник) було укладено договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби № 286/3/15/447 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується у 2015 році поставити замовнику аксесуари одягу з натуральної шкіри; одяг, виготовлений з фетру чи нетканих полотен; одяг готовий, з текстильних полотен з покривом (лот. 5 Костюм (куртка та штани) для захисту від води з тканини синтетичної плащової вибивної (камуфльованої) (далі - товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Згідно п. 1.2. договору (специфікації) поставці підлягають костюм (куртка та штани) для захисту від води з тканини синтетичної плащової вибивної (камуфльованої) (відповідність ТО У 6-04 до ГОСТ 27643-88 (зі змінами від 21.08.2015 № 341/5/2/2159) та зразку-еталону у кількості 10 000 комплектів, загальною вартістю 3 498 600,00 грн.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору не було проведено приймальний контроль (якості) товару та його прийняття у кількості 3 500 комплектів вартістю 1 244 510,00 грн., у зв'язку з чим позивач просить виконання даних умов договору в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Дослідивши зміст договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до п. 10.1. договору він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2015 (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

28.12.2015 сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до якої термін дії договору встановлений до 31.03.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Згідно зі ст. 669 Цивільного кодексу України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Згідно із п. 3.1 договору ціна цього договору становить 3 498 600,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 583 100,00 грн.

За умовами п. 1.2. договору (специфікація) строк поставки товару визначено до 15.12.2015 включно.

22.01.2016 між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору, відповідно до якої пункт 1.2. договору доповнено специфікацією на 2016 рік, згідно якої поставці підлягають костюм (куртка та штани) для захисту від води з тканини синтетичної плащової вибивної (камуфльованої) (відповідність ТО У 6-04 до ГОСТ 27643-88 (зі змінами від 21.08.2015 № 341/5/2/2159) та зразку-еталону у кількості 2 000 комплектів, загальною вартістю 699 720,00 грн. Строк поставки до 29.02.2016 (включно).

В п. 2.1. договору зазначено, що товар поставляється 1 сортом згідно ГОСТу 11259. Якість товару, маркування, тара та упаковка повинні відповідати ТО У 6-04 до ГОСТ 27643-88, а також затвердженому зразку.

Як вбачається з матеріалів справи зразок товару до договору № 286/3/15/447 від 07.10.2015 був затверджений лише 20.12.2015, тобто після встановленого строку для поставки товару.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно п. 1.2. договору постачальник самостійно закуповує сировину, матеріали та комплектуючі вироби.

Позивач листом № 643 від 24.12.2015 повідомив відповідача про те, що тканина з якої виготовляється товар є імпортною і її поставка на склад позивача відбулась із затримкою 23.12.2015, у зв'язку з чим просив продовжити термін дії договору для надання можливості виконати свої зобов'язання щодо обсягів поставки.

Отже, позивач не мав змоги виконати свої зобов'язання щодо своєчасної поставки товару по незалежним від нього обставинам.

Не зважаючи на затвердження робочого зразку вже після закінчення терміну поставки, встановленого договором, позивачем до кінця 2015 року відповідачу був поставлений товар у кількості 6 500 комплектів.

Позивач зазначає, що ним був виготовлений і товар у кількості 3 500 комплектів проте, відповідач не приймає його.

Відповідно до п. 2.3. договору приймальний контроль (якості) товару у постачальника проводиться військовим представництвом Міністерства оборони України (далі - ВП МОУ) в присутності представника підприємства, відповідального за якість з перевіркою сертифікату відповідності, висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи Міністерства охорони здоров'я України, кількості, комплектності та ростовки, відповідності затвердженому зразку, наявності іншої супровідної документації. У разі, якщо на підприємстві не створено ВП МОУ, замовник направляє до цього підприємства представників ВП МОУ для приймання товарів військового призначення. Рішення щодо визначення ВП МОУ для здійснення приймального контролю (якості) товару приймає 1363 Головне ВП МОУ після остаточного визначення місцезнаходження підприємства-виробника товару.

Згідно з п. 2.7. договору приймання товару оформляється актом приймального контролю (якості), який повинен бути складений військовим представництвом Міністерства оборони України. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання товару по якості та направляється замовнику після відправки товару разом з рахунком-фактурою.

Згідно з п. 6.1.2. договору замовник зобов'язаний прийняти поставлений товар згідно з належним чином оформленим і підписаним актом приймального контролю якості товару.

Листом № 654 від 06.01.2016 позивач звернувся до Начальника 1363 Головного військового представництва Міністерства оборони України з проханням забезпечити 12.01.2016 контроль за якістю виготовлення ряду виробів в тому числі і костюмів (куртка та штани) для захисту від води з тканини синтетичної плащової вибивної (камуфльованої) згідно договору № 286/3/15/447 в кількості 3 500 комплектів.

12.01.2016 відповідачем не було забезпечено приймальний контроль якості.

Листом № 95 від 17.03.2016 позивач знову звернувся до Начальника 1363 Головного військового представництва Міністерства оборони України з проханням забезпечити 18.03.2016 контроль якості зазначеної продукції.

18.03.2016 відповідачем не було забезпечено приймальний контроль якості товару.

21.03.2015 позивач звернувся до відповідача із вимогою № 99 щодо виконання пунктів 2.3., 2.7. договору 1363 Головним військовим представництвом Міністерства оборони України шляхом забезпечення проведення приймального контролю (якості) за договорами.

Відповідач відповіді на вимогу позивача не надав.

Пунктом 6.2.2. договору передбачено, що замовник має право зменшувати обсяг закупівлі товарів та ціну договору в залежності від реального фінансування видатків, шляхом внесення сторонами відповідних змін до договору.

Натомість замовник навпаки шляхом укладення додаткової угоди № 2 від 22.01.2016 збільшив обсяги поставки товару, при цьому не приймає товар, який був узгоджений договором раніше.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 689 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

З огляду на викладене, вимоги позивача про зобов'язання відповідача виконати умови договору обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Посилання відповідача на те, що додаткова угода № 1 від 28.12.2015 продовжує дію договору, а не строки поставки не приймаються судом до уваги, оскільки як свідчать матеріали справи, дії сторін договору про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби № 286/3/15/447 від 07.10.2013 були направлені саме на продовження строку поставки продукції в зв'язку з обставинами незалежними від позивача.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСО» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Міністерство оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ) виконати обов'язки за договором № 286/3/15/447 від 07.10.2015 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «ІСО» і забезпечити проведення приймального контролю (якості) товару та подальше приймання від Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСО» виготовленого товару - костюму (куртка та штани) для захисту від води з тканини синтетичної плащової (камуфльованої) в кількості 3 500 комплектів вартістю 1 244 510,00 грн.

Стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСО» (01023, м. Київ, вул. Червоноармійська, 139, офіс 345, ).

3. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСО» (01023, м. Київ, вул. Червоноармійська, 139, офіс 345, ) 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 05.05.2016.

СуддяВ.В.Сівакова