ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року Справа № 911/4227/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Картере В.І.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мостехагро"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 09 лютого 2016 року

у справі № 911/4227/15

господарського суду Київської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білагротех"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мостехагро"

про розірвання договору

за участю представників

позивача Гаврюшенко С.А.

відповідача Каракей Т.В., Барабаш В.С.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Білагротех" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мостехагро" про розірвання договору купівлі-продажу від 28 квітня 2011 року.

Рішенням господарського суду Київської області від 02 листопада 2015 року (суддя Бабкіна В.М.) залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09 лютого 2016 року (судді Тарасенко К.В., Тищенко О.В., Іоннікова І.А.) у справі №911/4227/15 в задоволенні позовних вимог ТОВ "Білагротех" відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з зазначеними рішенням та постановою Товариство з обмеженою відповідальністю "Мостехагро" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення господарського суду Київської області від 02 листопада 2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09 лютого 2016 року скасувати справу передати на новий розгляд до господарського суду Київської області.

В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28 квітня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Білагротех" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мостехагро" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу.

Відповідно до п. 1.1 Договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю майно, яке знаходиться за адресою: с. Городище, вул. Радянська, а саме:

- башту "Рожновського",

- сад площею 18,5 га,

- шпалеру для саду,

- систему мікрозрошення саду,

- будку для сторожів площею 68 кв.м, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити його вартість.

У відповідності з п. 1.2 Договору вартість майна становить 35000,00 грн.

Згідно з п. 2.2 Договору покупець зобов'язаний прийняти майно від продавця і здійснити за нього оплату в строки й порядку, передбачені цим договором.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що майно вважається прийнятим за якістю згідно із відповідними документами та згідно з актом приймання-передачі.

Оплата майна покупцем здійснюється за договірною ціною протягом 6 місяців шляхом перерахування грошей на розрахунковий рахунок продавця після обстеження майна (п. 5.1 Договору).

Відповідно до копії акту приймання-передачі майна від 28 квітня 2011 року позивач передав, а відповідач прийняв башту "Рожновського", сад площею 18,5 га, шпалеру для саду, систему мікрозрошення саду, будку для сторожів площею 68 кв.м.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на те, що відповідач в порушення п. 5.1 договору не провів оплату майна, отриманого за договором купівлі-продажу від 28 квітня 2011 року, і оскільки обов'язок покупця оплатити вартість об'єкта купівлі-продажу за договором від 28 квітня 2011 року є істотною умовою договору, то невиконання цього обов'язку є істотним порушенням договору відповідачем.

Крім того, позивач зазначав, що майно, яке є предметом Договору купівлі-продажу від 28 квітня 2011 року, фактично не було передане покупцеві, і на даний час продовжує знаходитись на балансі ТОВ "Білагротех" та використовуватись останнім у господарській діяльності.

З огляду на викладене, позивач просив суд розірвати договір купівлі-продажу від 28 квітня 2011 року.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що Договір між Товариством з обмеженою відповідальністю "Білагротех" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мостехагро", було укладено щодо продажу, серед іншого, нерухомого майна, зокрема - будки для сторожів площею 68 кв. м.

Згідно з приписами ст. 657 ЦК України, в редакції на момент укладення зазначеного вище правочину, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Так, суди попередніх інстанцій визнали зазначений правочин нікчемним, оскільки договір купівлі-продажу від 28 квітня 2011 року нотаріально посвідчений не був.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновки судів попередніх інстанцій передчасними з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що предметом договору купівлі-продажу є зокрема - будка для сторожів площею 68 кв. м., що й стало підставою для визнання договору нікчемним, однак з копії Інвентаризаційної справи вбачається наявність нежитлової будівлі (приміщення тракторної бригади) за адресою с. Городище, вул. Радянська 56а площею 68,8 кв. м. об'ємом 193 куб. м. (ар. 146-150).

Крім того, з довідки Комунального підприємства Київської обласної ради "Південне бюро технічної інвентеризації" № 87 від 28 січня 2016 року вбачається, що тимчасова будівля (сторожка), розташована на землях Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району (кадастровий номер земельної ділянки :01:018:0016 цільове призначення - введення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт серія ЯГ №249295 від 20 березня 2006 року) та нежитлова будівля (приміщення тракторної бригади) розташована за адресою вул. Радянська 56а, с. Городище, Білоцерківського району Київської області є різними будівлями, однак судом апеляційної інстанції не надано жодної оцінки зазначеній довідці.

З огляду на викладене вище судам необхідно ідентифікувати будівлі.

Крім того, в матеріалах справи наявний договір оренди укладений 29 квітня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мостехагро" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Білагротех" (орендар) передано в оренду башту "Рожновського", сад площею 18,5 га, будку для сторожів площею 68 кв.м. (ар. 86-87).

Зазначене майно, яке є предметом вищезазначеного договору оренди, було передане відповідачем позивачу за актом приймання передачі від 29 квітня 2011 року (ар. 87 на звороті).

З огляду на викладене судам необхідно встановити на якій саме підставі майно перебуває у позивача, а саме чи воно передавалось за договором купівлі-продажу від 28 квітня 2011 року відповідачу. Судам необхідно встановити факт переходу права власності, оскільки з наданого договору оренди від 29 квітня 2011 року вбачається передача майна позивачу.

Також, поза увагою судів попередніх інстанцій залишилось питання розташування предмету договору купівлі-продажу від 28 квітня 2011 року, оскільки зі змісту договору вбачається, що передається сад площею 18,5 га, башта "Рожновського", будинок для сторожів площею 68 кв. м. за адресою с. Городище, вул. Радянська, однак зазначений договір не містить ні поштових адрес з зазначенням номерів будинку, ні кадастрового номеру земельної ділянки.

Судами не встановлено кому належать земельні ділянки на яких розташовані вищезазначені об'єкти договору купівлі-продажу від 28 квітня 2011 року, що унеможливлює встановлення факту, яка саме будівля є предметом договору купівлі-продажу.

Крім того, представник відповідача в судовому засіданні стверджувала про наявність доказів оплати за договором купівлі продажу від 28 квітня 2011 року, судам необхідно витребувати вищезазначені докази оплати.

Метою касаційного перегляду справи є перевірка застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. З урахуванням вищезазначеного, а також зважаючи на те, що касаційна інстанція не має право встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази, прийняті у справі рішення та постанова, оскільки не відповідають нормам чинного законодавства підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід прийняти до уваги викладене у цій постанові, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, розглянути питання про доцільність проведення повторної експертизи, та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мостехагро" задовольнити.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 09 лютого 2016 року та рішення господарського суду Київської області від 02 листопада 2015 року скасувати.

3. Справу № 911/4227/15 передати на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя І. А. Плюшко

Судді В. І. Картере

С. С. Самусенко