РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016Справа №910/22707/14
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокар-777"

2. Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ЛАФОРТ"

про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 78 443,41 грн.

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: не з'явились ;

Від відповідача 1: Корнійчук А. Г. - представник, довіреність б/н від 05.11.2015;

Від відповідача 2: не з'явились.

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокар-777" про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 78 443,41 грн. та 1 827,00 грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на те, що виплативши відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 0001а/12к-05 від 03.01.2012 страхувальнику страхове відшкодування в сумі 78 443,41 грн. він набув згідно ст. 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" право регресної вимоги про стягнення виплаченого страхового відшкодування до відповідача-1 у справі як особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.10.2014 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №910/22707/14 та призначено до розгляду на 06.11.2014 р.

У судове засідання 06.11.2014 р. з'явився уповноважений представник відповідача-1.

Уповноважений представник позивача у судове засідання 06.11.2014 р. не з'явився.

Про дату, час та місце розгляду даної справи позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №797, №819.

У судовому засіданні 06.11.2014 р. представником відповідача-1 подано клопотання б/н від 06.11.2014 р. на виконання вимог ухвали суду б/н від 23.10.2014 р. з додатками, зокрема, відзив, в якому останній просить відмовити Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "АХА Страхування" у задоволенні позовних вимог, оскільки транспортний засіб "DAF" реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 був забезпечений ПАТ "СК "ЛАФОРТ" відповідно до укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що посвідчується полісом серії НОМЕР_4 від 12.06.2012 р., разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо звернення позивача до ПАТ "СК "ЛАФОРТ" щодо отримання страхового відшкодування, в порядку регресу. Клопотання з додатками долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.11.2014 р. розгляд справи відкладено на 25.11.2014 р.

У судове засідання з'явився уповноважений представник відповідача-1.

Уповноважений представник позивача у судове засідання 25.11.2014 р. не з'явився.

Про місце, дату та час розгляду справи позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №416.

У судовому засіданні 25.11.2014 р. представником відповідача-1 подано клопотання вих.№279 від 24.11.2014 р. про долучення документів до матеріалів справи, яке судом задоволено, документи долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.11.2014 р. розгляд справи відкладено на 18.12.2014 р.

У судове засідання 18.12.2014 р. з'явились уповноважені представники позивача та відповідача-1.

У судовому засіданні представником позивача подано письмове клопотання вих.№ЛВ5644 від 18.12.2014 р. з додатками, зокрема, клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду справи. Клопотання з додатками долучено судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 18.12.2014 р. оголошено перерву до 23.12.2014 р.

В судове засідання 23.12.2014 р. з'явились уповноважені представники позивача та відповідача-1.

У судовому засіданні 23.12.2014 р. представником позивача подано заперечення на відзив вих.№ЛВ5684 від 23.12.2014 р., в яких позивач зазначає, зокрема, що чинним законодавством на кредитора не покладається обов'язок звертатися з вимогою виключно до страхової компанії боржника, крім того, відповідачем-1 не надано доказів щодо необґрунтованості позовних вимог та безпідставності нарахування суми збитку. Отже, на підставі вищевикладеного, позивач просить виплатити йому суму реальних збитків, які він зазнав в результаті виплати страхового відшкодування. Заперечення долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.12.2014 р. суд за власною ініціативою в якості відповідача-2 залучено Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ЛАФОРТ", розгляд справи призначено на 21.01.2015 р.

У судове засідання 21.01.2015 р. з'явились уповноважені представники позивача та відповідача-1.

Уповноважений представник відповідача-2 у судове засідання не з'явився.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 23.12.14 р., яка направлялась на адресу відповідача 2: вул. Довнар - Запольського, 9/10, м. Київ, 04050, повернута відділенням поштового зв'язку неврученою адресату через вибуття останнього із вказаної адреси.

У судовому засіданні 21.01.2015 р. представником відповідача-1 було подано клопотання про призначення судово-технічної експертизи б/н від 22.12.2014 р., в якому представник відповідача-1 просить суд призначити по справі судово-технічну експертизу та доручити її проведення Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, а також поставити на вирішення судово-технічної експертизи наступні запитання:

1. Які саме пошкодження виникли у автомобіля Scania д.н.з. НОМЕР_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 4 квітня 2013 року?

2. Чи перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 4 квітня 2013 року пошкоджені деталі, вузли та агрегати про які вказує оцінювач ОСОБА_3

3. Яка дійсна вартість матеріального збитку спричиненого власнику автомобіля Scaniaд.н.з. НОМЕР_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 4 квітня 2013 року, з урахуванням зносу та без такого врахування?

Клопотання відповідача-1 про призначення по справі судово-технічної експертизи долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 21.01.15 р. представником позивача подано письмове клопотання б/н від 21.01.15 р., в якому останній просить суд поставити на вирішення судово-технічної експертизи наступні запитання:

1. Який розмір матеріального збитку, завданого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, без врахування зносу завданої шкоди?

2. Яка ринкова вартість транспортного засобу "Scania" д.н.з. НОМЕР_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди?

Клопотання про призначення судово-технічної експертизи б/н від 22.12.14 р. було долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.01.2015 р. призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення судової експертизи, на вирішення якої були поставлені питання:

- які саме пошкодження виникли у автомобіля Scania д.н.з. НОМЕР_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 4 квітня 2013 року?

- чи перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 4 квітня 2013 року, пошкоджені деталі, вузли та агрегати, про які вказує оцінювач ОСОБА_3 яка дійсна вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля Scania д.н.з. НОМЕР_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 4 квітня 2013 року, з урахуванням зносу та без такого врахування?

- яка ринкова вартість транспортного засобу "Scania" д.н.з. НОМЕР_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди?

Для проведення експертизи справу № 910/22707/14 надіслано до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Витрати, пов'язані з проведенням експертизи, покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Автокар-777".

27.03.2015 від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист №5196/15-54/5197/15-52 від 19.03.2015 р. з додатками, у якому експерти зазначають по необхідність проведення попередньої оплати за проведення судової автотоварознавчої експертизи, зобов'язання щодо оплати якої судом покладено на ТОВ "Автокар-777".

Разом із листом від експертної установи надійшло клопотання №5196/15-54/5197/15-52 б/д про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи, відповідно до якого експерти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять суд виконати вимоги, викладені в клопотанні, необхідні для дачі висновку.

Ухвалю Господарського суду м. Києва від 30.03.2015 р. поновлено провадження у справі №910/22707/14. Задоволено клопотання експертів КНДІСЕ №5196/15-54/5197/15-52 від 19.03.15р. про надання додаткових матеріалів та огляд транспортних засобів. Зобов'язано сторони:

- надати для огляду автомобіль Scania, д.н.з. НОМЕР_3 та відповідні документи на нього;

- забезпечити належні умови для огляду;

- забезпечити присутність сторін у справі.

У випадку, якщо досліджуваний транспортний засіб не може бути представлений на огляд за адресою КНДІСЕ, виїзд експертів до місця перебування забезпечується сторонами у справі. У разі неявки однієї зі сторін, огляд об'єкту дослідження може бути проведено без її участі.

Повторно зобов'язано ТОВ "Автокар-777" провести оплату витрат на проведення судової експертизи. Провадження у справі № 910/22707/14 зупинено до отримання результатів експертизи.

11.06.2015р. через відділ діловодства господарського суду м. Києва від КНДІСЕ надійшли матеріали вказаної справи разом з повідомленням за вих. № 5196/15-54/5197/15-52 від 27.05.2015 р. про неможливість надання висновку судової автотоварознавчої експертизи у зв'язку із незадоволенням клопотання експертів, а саме: не надання на огляд автомобіля, адміністративних матеріалів та кольорових фотознімків пошкодженого транспортного засобу марки "SCANIA", державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.06.2015 р. поновлено провадження у справі №910/22707/14, розгляд справи призначено на 22.07.2015 р.

У судове засідання 22.07.2015р. з'явились уповноважені представники позивача та відповідача-1.

Уповноважений представник відповідача-2 у судове засідання 22.07.2015 р не з'явився.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 12.06.2015 р., яка направлялась на адресу відповідача 2: вул. Довнар - Запольського, 9/10, м. Київ, 04050, повернута відділенням поштового зв'язку не врученою адресату

У судовому засіданні 22.07.2015 р. представником відповідача-1 подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи б/н від 20.07.2015 р., яке судом долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.07.2015р. розгляд справи відкладено на 28.07.2015 р.

У судове засідання 28.07.2015р. з'явились уповноважені представники позивача та відповідача-1.

Уповноважений представник відповідача-2 у судове засідання не з'явився.

Доказів отримання відповідачем-2 ухвали суду від 22.07.2015 р. поштовим відділенням зв'язку на час розгляду справи до суду не повернуто.

Судом здійснено запит з офіційного сайту "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення №558, в якому зазначено, що 28.07.2015 р. поштове відправлення відправлено до ВПЗ з відділення поштового зв'язку "Київська міська дирекція".

У судовому засіданні 28.07.2015 р. оголошено перерву до 29.07.2015 р.

У судове засідання 29.07.2015 р. з'явились уповноважені представники позивача та відповідача-1.

Уповноважений представник відповідача-2 у судове засідання 29.07.2015 р. не з'явився.

У судовому засіданні 29.07.2015р. представником позивача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи №ЛВ9212 від 28.07.2015р., а саме конверту з електронним носієм СД-РВ, копії звіту про оцінку від 10.04.2013р., копії рахунку з СТО, копії доручення. Клопотання судом задоволено, документи долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.07.2015 р. призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення судової експертизи, на вирішення якої були поставлені питання:

- які саме пошкодження виникли у автомобіля Scania д.н.з. НОМЕР_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 4 квітня 2013 року?

- чи перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 4 квітня 2013 року, пошкоджені деталі, вузли та агрегати, про які вказує оцінювач ОСОБА_3 яка дійсна вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля Scania д.н.з. НОМЕР_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 4 квітня 2013 року, з урахуванням зносу та без такого врахування?

- яка ринкова вартість транспортного засобу "Scania" д.н.з. НОМЕР_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди?

Для проведення експертизи справу № 910/22707/14 надіслано до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція Судових Експертиз".

Витрати, пов'язані з проведенням експертизи, покладено на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування".

16.03.2016 р. через відділ діловодства господарського суду м. Києва від ТОВ "Агенція Судових Експертиз" надійшли матеріали вказаної справи разом з повідомленням за №ГСМК-П/290715 від 04.03.2016 р. про неможливість проведення судової автотоварознавчої експертизи у зв'язку з неоплатою ПАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" вартості проведення даної експертизи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.03.2016р. провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 06.04.2016р.

У судове засідання 06.04.2016 з'явився уповноважений представник відповідача 1.

Уповноважені представники позивача та відповідача-2 у вказане судове засідання не з'явились.

Про дату, час і місце розгляду даної справи позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення: №638.

Копія ухвали суду від 29.03.2016, яка направлялась відповідачу 2 на адресу: 04050, м. Київ, вул. Довнар - Запольського, 9/10, на час проведення судового засідання 06.04.16 повернулась на адресу Господарського суду м. Києва з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання" "адресат вибув" та адресату не вручена.

Інші дані (адреси), за якими можна встановити місцезнаходження відповідача 2 позивачу невідомі.

При цьому суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Пунктом 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) передбачено, що за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на приписи ст. 64 Господарського процесуального кодексу України та п.3.9.1 Постанови № 18 суд вважає, що відповідач-2 повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами на час проведення судового засідання 06.04.16 р. суду не надано.

Відповідно до рекомендацій та роз'яснень Вищого господарського суду України, викладених зокрема у п. 2.3. Постанови №18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно з підпунктом 3.9.2 п. 3.9 Постанови №18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників позивача та відповідача-2 в судові засідання обов'язковою не визнавалась, позивач та відповідач-2 не скористались належними їм процесуальними правами приймати участь в судових засіданнях, відповідачем-2 не надано суду відзив на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги те, що представник відповідача-1 проти розгляду справи за відсутності представників позивача та відповідача-2 не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноважених представників позивача та відповідача-2, виключно за наявними у справі матеріалами.

Судом прийнято до уваги, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

При цьому, оскільки суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представників позивача та відповідача -1 щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники позивача та відповідача-1 в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді представниками позивача та відповідача-1 не заявлено.

В судовому засіданні 06.04.2016р. представник відповідача-1заперечував проти задоволення позовних вимог, відповів на питання суду.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судових засіданнях пояснення представника відповідача-1, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані позивачем докази та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

03 січня 2012 р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (страховик за договором, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством "Миронівський хлібопродукт" (страхувальник за договором) укладено Генеральний Договір №0001а/12к-05 добровільного страхування наземного транспорту (далі - Договір страхування),предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземними транспортними засобами (надалі - ТЗ) та іншим майном, вказаним у Сертифікатах, що є невід'ємною частиною цього Договору (п. 1.2 Договору страхування).

Відповідно до п. 2.1 Договору страхування об'єктом страхування є транспортні засоби, вказані у Сертифікатах до Договору, які є невід'ємною частиною Договору. Зокрема, згідно наявного в матеріалах справи Сертифіката № 0261 від 19.11.12 р. до Генерального договору № 0001а/12к-05 добровільного страхування наземного транспорту від 03.01.12 р. (далі - Сертифікат) застрахованим транспортним засобом є вантажний сідловий тягач "Scania" д.н.з. НОМЕР_3, 2008 року випуску (п.5 вказаного Сертифікату).

Пунктом 10 Сертифікату передбачено, що територія страхування - Україна.

Строк дії Сертифікату - з 30.12.2012 р. по 29.12.2012 р. (п. 18 Сертифікату).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Як передбачено частиною 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Згідно положень ст. 981 Цивільного кодексу України та частини 2 ст. 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Страховим випадком згідно ст. 8 Закону України "Про страхування" є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Згідно первинної довідки від 04.04.2013р. та розгорнутої довідки №9181719 про дорожньо-транспортну пригоду, що сформовані відділом ДАІ Красноперекопського МВ з обслуговування адміністративної території м. Красноперекопська, Красноперекопського району ГУ МВС України в АР Крим та копії яких наявні у матеріалах справи, 05.04.2013 р. перед базаром навпроти буд. 25 по вул. Тавричній, м-на 1 м. Красноперекопська АР Крим відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю транспортного засобу марки "DAF" реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, який під час руху заднім ходом не переконався в безпеці руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем"Scania", державний реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_6, в результаті якої автомобілі отримали механічні ушкодження.

Пунктом 7.1 Договору страхування передбачено, що за умовами цього договору страховик бере на себе зобов'язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені у п.7.2 Договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості.

До страхових ризиків відносяться: викрадення, грабіж, крадіжка, розбій, збитки внаслідок ДТП, збитки внаслідок інших подій (п. 7.2 Договору страхування).

За визначенням Договору страхування дорожньо - транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, в результаті якої загинули чи отримали поранення люди чи завдані матеріальні збитки; зіткнення з іншим транспортним засобом; наїзд (удар) на рухомі та нерухомі перешкоди; перекидання, падіння транспортного засобу.

Отже, з огляду на викладене, дана дорожньо-транспортна пригода визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом п. 3 ч.1 ст. 20 Закону України "Про страхування" до обов'язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч. 16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до п. 11.1 Договору страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з Договором на підставі письмової заяви страхувальника і страхового акту, який складається страховиком.

Як вбачається зі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копія якого наявна у матеріалах справи, власником вантажного сідлового тягача "Scania", державний реєстраційний номер НОМЕР_3, є Товариство з обмеженою відповідальністю "Сканія кредит Україна", яким зазначений транспортний засіб переданий в користування Публічному акціонерному товариству "Миронівський хлібопродукт", згідно договору лізингу.

Крім того, у матеріалах справи міститься Договір№1197-Г оренди транспортних засобів від 31.12.2010р. та акт прийому-передачі, відповідно до яких ТЗ "Scania", державний реєстраційний номер НОМЕР_3, переданий у тимчасове платне користування ТФ ВАТ "Миронівський завод по виготовленню круп та комбікормів".

На підтвердження правомірності керування гр. ОСОБА_6 ТЗ "Scania", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 на час ДТП позивачем надана копія подорожнього листа №1511 від 04.04.2013 р., виданого останнім.

Пунктом 9.1.3 Договору страхування визначено, що в разі настання передбаченої у п.7.2 Договору події, страхувальник зобов'язаний протягом трьох робочих днів з моменту настання події письмово сповістити про це страховика шляхом надання заяви про настання події, що має ознаки страхового випадку встановленої страховиком форми.

05.04.2013 р. ПАТ "Миронівський хлібопродукт" в особі юриста Терені Л.Л. звернувся до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заяви на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу, копія якого наявна у матеріалах справи.

У відповідності до п.11.11 Договору страхування при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої в розділі 3.2 Договору (п.10 Сертифікату до Договору) франшизи по відповідному ризику, але не більше страхової суми. При цьому розмір збитків визначається з урахуванням зазначених у розділі 14 Сертифікату до Договору умов, а саме, на базі авторизованої СТО. Зазначена опція передбачає, що при розрахунку розміру страхового відшкодування в Кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначаються виключно виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі авторизованої СТО.

У відповідності до Рахунку № 303047 від 08.04.2013 р., копія якого наявна у матеріалах справи, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Scania", державний реєстраційний номер НОМЕР_3, визначений ремонтним підприємством Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Скан-Сервіс" в розмірі 81 143,41 грн.

Також у матеріалах справи міститься Звіт №03/04/13 про оцінку вартості матеріального збитку причиненого власнику колісного транспортного засобу від 10.04.2013 р., який складений оцінювачем ОСОБА_7, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу (коефіцієнт фізичного зносу становить - 0,7) складає 32 817,74 грн. (без врахування зносу вартість відновлювального ремонту становить 84356,23 грн.).

Крім того, до матеріалів справи долучена складена на основі комп'ютерної програми Аudatex калькуляція №1.001.13.04076 від 10.04.2013 р., згідно рекомендацій п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 р., відповідно до якоївартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу "Scania", державний реєстраційний номер НОМЕР_3, та використаних при цьому деталей, запасних частин та матеріалів склала 84356,23 грн.

Згідно до ст. 9 Закону України "Про страхування"франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно п. 10 Сертифікату франшиза (безумовна) за ризиком (застосовується по кожному окремому страховому випадку), зокрема: збитки в наслідок ДТП 2 700,00 грн. (що складає 0,5% від страхової суми, вказаної у розділі 11 Сертифікату) (п.10.2 Сертифікату); у випадку, коли винним у скоєнні ДТП є водій застрахованого ТЗ зі стажем керування транспортним засобом відповідної категорії на момент ДТП менше двох років, безумовна франшиза за ризиком "Збитки внаслідок ДТП" складає 1,5% від страхової суми, але не менше франшизи, вказаної в п.10.2 Сертифікату (п. 10.2.1 Сертифікату).

При цьому за умовами п. 14 Сертифікату виплата страхового відшкодування здійснюється без урахування зносу та відповідно до п. 15 Сертифікату норматив знецінення транспортного засобу за період страхування використовується тільки для визначення суми страхового відшкодування за ризиком "викрадення" та при повній загибелі транспортного засобу.

Як свідчать матеріали справи, страховиком - Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" складено та підписано Страховий акт №1.001.13.04076/VESKO14454 від 19.04.2013 р. за Генеральним Договором №0001а/12к-05 добровільного страхування наземного транспорту від 03.01.2012 р., відповідно до якого вищевказана ДТП кваліфікована згідно Договору страхування як страховий випадок та прийнято рішення про виплату страхувальнику -Публічному акціонерному товариству "Миронівський хлібопродукт"страхового відшкодування в сумі 78443,41 грн.,що становить різницю між визначеною у рахунку СТО - ТОВ "Дніпро-Скан-Сервіс" № 303047 від 08.04.13р. вартістю робіт та послуг з відновлювального ремонту транспортного засобу та використаних при цьому запасних частин та паливо- мастильних матеріалів на загальну суму 81 143,41 грн. та визначеною за розділом 3 Договору страхування та . Договором страхування розміром франшизи (безумовної)- 2 700,00 грн. на підставі розрахунку страхового відшкодування, здійсненого позивачем. Копії вказаного страхового акту та доданого до нього розрахунку суми страхового відшкодування містяться в матеріалах справи.

Згідно п.11.14 Договору страхування при визнанні страховиком події "страховим випадком" страхове відшкодування виплачується протягом 10 робочих днів з дня складання Страхового акту.

У відповідності до умов Генерального Договору №0001а/12к-05 добровільного страхування наземного транспорту від 03.01.2012 р. сума страхового відшкодування в розмірі 78 443,41 грн. була перерахована Акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" на поточний рахунок СТО, яким здійснювався відновлювальний ремонт застрахованого позивачем транспортного засобу - Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Скан-Сервіс", що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №26570 від 22.04.2013 р. на відповідну суму.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання ПАТ "СК "АХА Страхування" умов Генерального Договору №0001а/12к-05 добровільного страхування наземного транспорту від 03.01.2012р., а саме виплати страхового відшкодування в сумі 78 443,41 грн. у зв'язку із настанням страхового випадку страхувальнику шляхом перерахування вартості запчастин та відновлювального ремонту автомобіля "Scania", державний реєстраційний номер НОМЕР_3, на розрахунковий рахунок СТО -ТОВ "Дніпро-Скан-Сервіс", яка безпосередньо здійснювала ремонт вказаного пошкодженого транспортного засобу.

Суд звертає увагу, що згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або робото здатності колісних транспортних засобів чи його складника(-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення вищенаведених положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Вищого господарського суду України від 23.08.11р. у справі №42/92, від 07.08.12 р. у справі №2/22, від 01.03.11 р. у справі №47/372, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Крім того, листом від 19.07.11 р. Верховним Судом України роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, наявність рахунка ТОВ "Дніпро-Скан-Сервіс" №303047 від 08.04.2013 р., страхового акту №1.001.13.04076/VESKO14454 від 19.04.2013 р. та платіжного доручення №26570 від 2.04.2013р. є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.04.2013 р. по справі №361/3806/13-п встановлено, що водій ОСОБА_2.04.04.2013 р. близько 21 год. 45 хв., під час руху заднім ходом автопоїздом, що складався з тягача "DAF FХ96.480", державний номер НОМЕР_1, і напівпричепу, номерний знак НОМЕР_2, на стоянці для транспортних засобів, перед базаром розташованим навпроти будинку АДРЕСА_1, не переконався, що це буде безпечно, в наслідок чого здійснив зіткнення з стоячим позаду автомобілем марки "Scania", державний реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_6, чим порушив вимоги п.п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України. Гр. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення на користь держави штрафу у розмірі 410,00 грн.

За приписами ч. 1 ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб в порядку регресу.

Відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно частини 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Частина 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України встановлює, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, у спірному випадку в силу приписів ст. 1172 Цивільного кодексу України саме ТОВ "Автокар -777" має відповідати за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, винуватцем якої визнано працівника останнього - гр. ОСОБА_2

При цьому доказів неправомірності керування вказаною особою транспортним засобом "DAF FХ96.480" державний номер НОМЕР_1 на момент скоєння ДТП матеріали справ не містять, факт перебування вказаної фізичної особи у трудових відносинах з ТОВ "Автокар - 777" останнім не заперечувався та додатково підтверджується постановою Броварського районного суду Київської області від 26.04.13 р. у справі № 361/3806/13-п, за змістом якої зазначено, що гр. ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП працював водієм у ТОВ "Автокар-777".

З огляду на вищевикладене, в момент виплати страхового відшкодування у позивача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" як у страховика, який виплатив страхове відшкодування за Генеральним Договором №0001а/12к-05 добровільного страхування наземного транспорту від 03.01.2012 р., в межах виплаченої суми виникло право зворотної вимоги (регресу) до власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу "DAF FХ96.480" державний номер НОМЕР_1 як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно п. 9 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У відповідності до ст. 6 вищевказаного Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Судом встановлено за матеріалами справи, зокрема, згідно копії Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/7760418, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "DAF FХ96.480" державний номер НОМЕР_1 за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована страхувальником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Автокар-777" в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Лафорт" (далі - Поліс) з наступними умовами: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза - 0,00 грн. Строк дії полісу з 13.06.2012 р. до 12.06.2013 р., тобто станом на дату скоєння ДТП, а саме 04.04.2013 р., Поліс був діючим.

Судом враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15 від 21.01.16 р., згідно якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому оскільки відповідно до статті 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 вказаного Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.

Як встановлено судом, будь - яких доказів звернення позивача до ПАТ "СК "Лафорт" з питання отримання страхового відшкодування в порядку регресу матеріали справи не містять.

Окрім того, як зазначено в п. 16 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.13 р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" відповідно до статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу.

Відповідно до приписів ст. 24 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

З урахуванням вищевикладеного ухвалою суду від 23.12.14 р. до участі у справі як іншого відповідача залучено Приватне акціонерне товариство "Лафорт" як страховик особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує право зворотної вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач - ПАТ "СК "АХА Страхування" може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 28.08.2012р. у справі №23/279).

Реалізуючи вказане право з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокар-777" із претензією вих. №ЛВ652 від 24.07.2013 р. та Доповненням до претензії вих.№ЛВ3929 від 04.07.2014 р. щодо здійснення страхового відшкодування у сумі 78 443,41 грн., копії яких наявні у матеріалах справи.

Разом з тим, доказів задоволення вимоги позивача на момент звернення до суду про відшкодування шкоди на відповідну суму матеріали справи не містять, вказана вимога залишена Товариством з обмеженою відповідальністю "Автокар-777" без відповіді та задоволення.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Саме змагальність сторін, яка реалізується в господарському процесі через ст. 33 ГПК України дає змогу суду всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи та внаслідок чого ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення у справі.

Тобто, вказана норма Господарського процесуального кодексу України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається.

В свою чергу відповідачами 1 та 2 не надано суду жодних доказів виконання своїх зобов'язань в частині виплати позивачу страхового відшкодування, підтвердження відсутності боргу або письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказів визнання недійсними або розірвання Полісу №АВ/7760418, Генерального Договору №0001а/12к-05 добровільного страхування наземного транспорту від 03.01.2012 р., або окремих їх положень суду не надано.

Суд зазначає, що враховуючи приписи Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" після виплати позивачем страхового відшкодування за договором майнового страхування з урахуванням здійснених ним фактичних витрат зобов'язання страховика, з яким винна особа уклала договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, визначаються виключно в межах лімітів відповідальності останнього, визначених полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, які за полісом № АВ/7760418 становлять 50000,00 грн.

При цьому враховуючи приписи ст. 1194 ЦК України, за якими особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу у разі її наявності відшкодовує власник джерела підвищеної небезпеки, що винний у ДТП.

Таким чином розмір зворотної вимоги позивача до відповідача 2 як до особи (страховика), відповідальної за завдані внаслідок ДТП винною особою - ТОВ "Автокар - 777" збитки з урахуванням ліміту відповідальності, визначеного Полісом № АВ/7760418, становить 50 000,00 грн.

Разом з тим, відповідно до п. 6 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 33 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням органу державної влади, прийнятим у випадках, передбачених законом.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Аналогічні приписи містить п. 5 ст. 111 Цивільного кодексу України, згідно якої юридична особа є ліквідованою з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.10.2015 р. ліквідовано банкрута - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Лафорт", як юридичну особу в зв'язку з банкрутством.

Окрім того, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 22.02.16 р. внесено запис за № 6029485 про припинення юридичної особи - відповідача 2.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, а також ліквідацію банкрута ПАТ "СК "Лафорт", суд дійшов висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ЛАФОРТ" страхового відшкодування на підстав п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки ПАТ "СК "Лафорт" як суб'єкт господарювання припинило свою діяльність.

Суд звертає увагу на приписи п. "ґ" ст. 41.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якими визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Тобто саме наявність доведеного в процесі розгляду справи про банкрутство відповідача 2 факту недостатності коштів страхової компанії ПАТ "СК "Лафорт" - учасника МТСБУ для задоволення вимог кредиторів та визнання його банкрутом є підставою для здійснення виплат МТСБУ, з метою реалізації яких позивач має право звернутись до суду з відповідними позовними вимогами.

Крім цього, судом в процесі розгляду справи встановлено, що сума, заявлена до стягнення з відповідача 1 в порядку регресу в розмірі 78443,41 грн. (повні фактичні витрати позивача, понесені у зв'язку з виплатою страхового відшкодування) перевищує ліміт відповідальності ПАТ "СК "Лафорт" за полісом № АВ/7760418, встановлений в розмірі 50000,00 грн., тобто вказана сума є недостатньою для покриття понесених позивачем збитків, враховуючи приписи п.1 ч.1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, згідно якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, приймаючи до уваги той факт, що позивач має право регресної вимоги до страховика, у якого застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Scania", державний реєстраційний номер НОМЕР_3, у розмірі суми сплаченого страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності, а саме 50000,00 грн.

Проте зважаючи на неможливість задоволення позовних вимог щодо стягнення суми в розмірі 50000,00 грн. в порядку регресу з відповідача 2 в зв'язку з визнанням банкрутом останнього та відповідним припиненням провадження у справі в цій частині, решту страхової суми в розмірі 28443,41 грн. може бути стягнено з власника транспортного засобу, водій якого є винним у скоєнні ДТП - ТОВ «Автокар-777».

Крім того, суд наголошує, що незважаючи на неодноразове призначення судом судової товарознавчої експертизи та заперечень відповідача щодо розміру завданих збитків, рахунки за проведення експертизи, а ні позивачем, а ні відповідачем сплачені не були, внаслідок чого судова товарознавча експертиза проведена не була.

Також суд звертає увагу, що підставою для призначення та проведення судової автотоварознавчої експертизи була, в першу чергу, необхідність дослідження фактів, на які посилався відповідач 1 в обґрунтування своїх заперечень проти позову, а саме щодо наявності пошкоджень транспортного засобу "Scania" д.н.з. НОМЕР_3, які не пов'язані із фактом ДТП, свідчать про умисне пошкодження власником вказаного транспортного засобу та, на думку відповідача 1, призвели до завищення розміру виплаченого позивачем розміру страхового відшкодування.

Судом враховано п. 23 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", згідно якого у разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони або сторони, зобов'язаної ухвалою господарського суду, від оплати витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи, суд може запропонувати іншій стороні оплатити ці витрати, а за відсутності і її згоди та за неможливості проведення судової експертизи без попередньої оплати її вартості суд розглядає справу на підставі наявних доказів. Аналогічним чином суд має діяти в разі повернення матеріалів справи з експертної установи через несплату вартості експертизи.

Проте, зважаючи на специфічність об'єкту дослідження призначеної судом експертизи та потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування у даній справі, з огляду на відсутність висновку судової автотоварознавчої експертизи, суд позбавлений можливості самостійно здійснити оцінку пошкоджень застрахованого позивачем транспортного засобу та визначити перебування отриманих транспортним засобом "Scania", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 пошкоджень у причинно - наслідковому зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 04 квітня2013 р., та, відповідно, визначити відповідність/невідповідність здійсненого відновлювального ремонту дійсним потребам щодо усунення таких пошкоджень, отже справа розглядається судом на підставі наявних доказів.

Також суд зазначає, що нормою ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у зв'язку з пошкодженням ТЗ відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом ТЗ з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, з урахуванням приписів ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" розмір регресного відшкодування, право вимоги виплати якого відповідачем виникло у позивача, обмежений лише фактичними витратами (платежами) страховика (позивача), здійсненими на користь страхувальника.

Як встановлено судом, позивач, виконуючи свої зобов'язання перед страхувальником за Договором страхування, виплатив йому суму страхового відшкодування без урахування зносу.

При цьому п. 14 вищевказаного Сертифікату передбачено, що при пошкодження ТЗ страхове відшкодування виплачується без урахування зносу.

Здійснення позивачем виплати страхового відшкодування в зазначеному розмірі (без врахування зносу) на користь страхувальника не суперечить приписам ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки вказаний закон не поширюється на правовідносини, що виникли за Генеральним Договором №0001а/12к-05 добровільного страхування наземного транспорту від 03.01.12 р., а Закон України "Про страхування" відповідних застережень не містить.

Як вбачається зі змісту наведених норм Закону, правовідносини, що виникли між позивачем та ПАТ "Миронівський хлібопродукт" на підставі укладеного між ними Договору страхування відносяться до добровільного страхування. Відтак, при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, позивач не повинен був керуватися нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" з огляду на наявність укладеного між ним та ПАТ "Миронівський хлібопродукт" договору добровільного страхування.

Окрім того суд зазначає, що пунктом 32.7 ст. 32 Законі України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик або МТСБУ не відшкодовує. Вказані приписи кореспондуються з умовами п. 12.3.11 Договору страхування, згідно якого страховик не відшкодовує втрату товарної вартості транспортного засобу.

Таким чином, з урахуванням вказаних приписів чинного законодавства та умов Договору страхування як в звіті про оцінку вартості матеріальних збитків, спричинених власнику колісного транспортного засобу № 03/04/13 від 10.04.13 р., так і під час розрахунку страхового відшкодування позивачем втрата товарної вартості правомірно не розраховувалась.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Отже, виходячи з того, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача 1, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача 1.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 49, п. 6 ч. 1 ст. 80, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження в частині стягнення з відповідача 2 - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ЛАФОРТ" страхового відшкодування в сумі 50000,00 грн. припинити.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокар-777" (вул. Івана Кудрі, 12, оф.5, м. Київ, 01042, код 36303499) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (вул. Іллінська, 8, м. Київ, 04070, код 20474912) 28 443,41 грн. страхового відшкодування в порядку регресу та 1 827,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 13 травня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон