ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2016 року Справа № 915/274/16

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Сьяновій О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 04.03.2014 р.;

від відповідача-1: ОСОБА_2, довіреність № 194/2 від 17.03.2016 р.;

від відповідача - 2: представник не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 915/274/15

За позовом: Приватного акціонерного товариства Єланецька сільгоспхімія, Поштова адреса: 55501, Миколаївська область, смт. Єланець, вул. Горкого, 47,

до відповідача-1: Державного підприємства Хлібна база № 76, 55310, Миколаївська область, Арбузинського району, с.Кавуни, вул.Елеваторна, 10,

відповідача 2: Товариство з обмеженою відповідальністю ІНТЕРТРЕЙД ОСОБА_3 (01014, м.Київ, вул. Велика Василівська (бивша Червоноармійська), 2.

про визнання права власності на зерно, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство Єланецька сільгоспхімія, (далі ПАТ Єланецька сільгоспхімія) звернулось з позовною заявою до Державного підприємства (ТОВ) Хлібна база № 76 про визнання права власності на зерно соняшника, що знаходиться на зберіганні в Державному підприємстві Хлібна база № 76, переданого на підставі товаро - транспортних накладних від 03.10.2015 р. № 0086507; від 04.10.2015 р., від 06.10.2015 р. № 0086509, та за договором складського зберігання № 73 укладеного 08.10.2015 року між ДП Хлібна база № 76 та ПрАТ Єланецька сільгоспхімія. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що Державне підприємство Хлібна база № 76 не визнає права власності на 49000 кг. соняшнику завезеного на елеватор позивачем.

Ухвалою суду від 21.04.2016 р. товариство з обмеженою відповідальністю ІНТЕРТРЕЙД ОСОБА_3 залучено іншим відповідачем, а розгляд справи відкладено до 06.05.2016 р. об. 11 год. 20 хв.

У наданому відзиві Державне підприємство Хлібна база № 76 просить позовні вимоги приватного акціонерного товариства Єланецька сільгоспхімія відхилити, з підстав викладених у відзиві.

Відповідач - 2 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про що свідчать відповідні повідомлення про повернення до суду з довідками пошти із закінченням строку зберігаеня.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством звязку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Така ж правова позиція викладена і у п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції (з наступними змінами та доповненнями).

За таких обставин відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому господарський суд визнав за можливе розглянути справу за відсутністю належним чином повідомленого представника відповідача в порядку ст. 75 ГПК України за наявними матеріалами справи.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно товарно-транспортних накладних № 0086507 від 03.10.2015 року; № 0086508 від 04.10.2015 року; № 0086509 від 06.10.2015 року, наявних в матеріалах справи, ПрАТ Єланецька сільгоспхімія передало на зберігання ДП Хлібна база № 76 49 тон соняшнику, зібраного з належної ПрАТ Єланецька сільгоспхімія земельної ділянки у вересні 2015 року та завезеного на територію ДП Хлібна база № 76 автомобілем КАМАЗ (реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом 72-36 НИ), що належить ПрАТ Єланецька сільгоспхімія.

З вищевказаних товаротранспортних накладних вбачається, що у графі Вантажоодержувач вказано ТОВ Інтертрейд ОСОБА_3, оскільки, як зауважує позивач, ТОВ Інтертрейд ОСОБА_3 повинен був приїхати в момент прийняття відповідачем соняшнику та надати два примірника підписаного договору поставки соняшника олійного, чи укласти договір поставки на місці (за наявності повноважень), а також підписати накладні про передачу (приймання) товару.

08.10.2015 року між ДП Хлібна база № 76(Зерновий склад) та ПрАТ Єланецька сільгоспхімія (Поклажодавець) було укладено Договір складського зберігання зерна № 73, згідно якого Поклажодавець зобовязується передати на зберігання зерно, а Зерновий склад зобовязується за плату прийняти зерно на зберігання та повернути на умовах та в строк зазначених цим Договором.

Проте, договір поставки між ТОВ Інтертрейд ОСОБА_3 та ПрАТ Єланецька сільгоспхімія не було укладено.

Листами від 05.11.2015 року, від 17.11.2015 року, від 25.11.2015 року позивач повідомив відповідача про те, що Договір на поставку соняшника між ПрАТ Єланецька сільгоспхімія та ТОВ Інтертрейд ОСОБА_3 не укладався та просив відвантажити соняшник та видати складські квитанції.

Листом від 23.11.2015 року ДП Хлібна база № 76 надало відповідь на вищевказані листи ПрАТ Єланецька сільгоспхімія, повідомивши, що у товарно-транспортних накладних за №0086507 від 03.10.2015 року; №0086508 від 04.10.2015 року; №0086509 від 06.10.2015 року, Вантажовідправником вказано ПрАТ Єланецька сільгоспхімія, а Вантажоотримувачем ТОВ ІНТЕРТРЕЙД ОСОБА_3. Стосовно даного соняшнику у кількості 49 тон відповідач повідомив, що між ним та ТОВ ІНТЕРТРЕЙД ОСОБА_3 укладено Договір складського зберігання від 28.09.2015 року № 69. Крім того, в даному листі відповідач, посилаючись на приписи п.п.2.1, 2.2 ІНСТРУКЦІЇ Про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах та п.п. 3.1, 3.2 Наказу МІНІСТЕРСТВА АГРАРНОЇ ПОЛІТИКИ УКРАЇНИ від 27.06.2003 року №198 Про затвердження Положення про обіг складських документів на зерно зазначив, що ним було виписано складські квитанції відповідно до товаротранспортних накладних за номерами: №0086507 від 03.10.2015 року - АЦ 153055 від 03.10.2015 року; №0086508 від 04.10.2015 року - АЦ 153056 від 04.10.2015 року; № 0086509 від 06.10.2015 року - АЦ 153131 від 06.10.2015 року.

Також, ДП Хлібна база № 76 повідомило, що згідно з Постановою Арбузинського районного відділу УМВС України в Миколаївській області про визнання та прилучення до кримінального провадження речових доказів від 22.10.2015 року, насіння соняшнику загальною вагою 49000 кг визнано та приєднано як речовий доказ по кримінальному провадженню № 0000494 та передано на відповідне зберігання до ДП Хлібна база № 76 до вирішення питання по суті.

Таким чином, на дату звернення до суду у ДП Хлібна база № 76 знаходиться на зберіганні 49000 кг. соняшнику, які є власністю Приватне акціонерне товариство Єланецька сільгоспхімія.

Частиною 3 ст. 35 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У мотивувальній частині рішення господарського суду Миколаївської області у справі № 915/2041/15 від 26.01.2016 року, яке залишено постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.03.2016 р., встановлено, що договір поставки між ТОВ Інтертрейд ОСОБА_3 та ПрАТ Єланецька сільгоспхімія не укладався,

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зі змісту ч.1, п.2 ч.2 ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Зі змісту ч.1 ст. 691 ЦК України вбачається, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Згідно п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо). Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо.

Згідно ст. 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Оскільки судом встановлено, що договір поставки є неукладеним, він не може бути підставою для виникнення прав та обов'язків, виникнення, зміни та припинення правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З матеріалів справи вбачається, що в даний час спірне майно (соняшник) перебуває на зберіганні у відповідача 1, що підтверджується товаротранспортними накладними від 03.10.2015 року № 0086507, від 04.10.2015 року № 0086508 та від 03.10.2015 року № 0086509, які містяться в матеріалах справи.

Таки чином, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на зерно соняшнику вагою 49000 кг, яке перебуває на зберіганні в зерновому складі Державного підприємства Хлібна база № 76, 55310, Миколаївська область, Арбузинського району, с.Кавуни, вул.Елеваторна, 10, прийнятого на зберігання від позивача, є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 49 ГПК України передбачено покладання судових витрат, зокрема, витрат на оплату позовної заяви судовим збором, при задоволенні позову на відповідача -2.

У судовому засіданні 06 травня 2016 року, згідно із ст. 85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов приватного акціонерного товариства Єланецька сільгоспхімія задовольнити повністю.

2. Визнати за приватним акціонерним товариством Єланецька сільгоспхімія (55501, Миколаївська область, смт. Єланець, вул. Щорса, 2) право власності на зерно соняшнику вагою 49000 кг. переданого державному підприємству Хлібна база № 76 на підставі товаротранспортних накладних від 03.10.2015 року № 0086507, від 04.10.2015 року № 0086508 та від 03.10.2015 року № 0086509.

3. Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю ІНТЕРТРЕЙД ОСОБА_3 (01014, м.Київ, вул. Велика Василівська (бивша Червоноармійська, 2, ідентифікаційний код 39505602) на користь приватного акціонерного товариства Єланецька сільгоспхімія (55501, Миколаївська область, смт. Єланець, вул. Щорса, 2, ідентифікаційний код 05490090) 6174 (шість тисяч сто сімдесят чотири) грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення підписано 12.05.2016

Суддя С.М. Коваль.