РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016Справа №920/60/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спринтер Суми"

До Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА-Україна" в особі десятої філії підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА-Україна"

про стягнення 52 824,43 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Кіщук Р.А. (доручення № 918 від 24.12.2015)

від відповідача: Колтигін А.П. (довіреність № 6 від 04.01.2016)

вільний слухач: ОСОБА_3 (паспорт)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спринтер Суми" звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА-Україна" в особі десятої філії підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА-Україна" про стягнення 52 824,43 грн. основного боргу та 5 635,53 грн. пені.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 22.02.2016 справу № 920/60/16 направлено за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

01.03.2016 матеріали справи 920/60/16 надійшли до Господарського суду міста Києва та згідно автоматизованої системи документообігу передані на розгляд судді Турчина С.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2016 прийнято справу № 920/60/16 до провадження (суддя Турчин С.О.), розгляд справи призначено на 17.03.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2016 розгляд справи відкладено на 07.04.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

01.04.2016 від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

07.04.2016 до початку судового засідання через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позивач посилається та обґрунтовує свою позицію видатковими накладними на товар, в яких зазначені товари, що не відносяться до договору поставки №301545/13 від 01.04.2013 року (молочна продукція, сири тощо). Крім того, договір поставки товару №301545/13 від 01.04.2013 року є строковим, поставки за цим договором здійснюються до закінчення поточного календарного року, тобто до 31.12.2013 p. Також відповідач зазначає, що сторонами спору здійснювались взаємні зарахування за однорідними грошовими вимогами, які не були прийняті до уваги під час складання позовної заяви та формування позовних вимог.

У судовому засіданні 07.04.2016 оголошено перерву до 26.04.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

19.04.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відео конференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Спринтер Суми" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

20.04.2016 через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі, у яких останній зазначає, що продукція торгівельної марки «Тульчинка» яка поставлялась протягом 2013 року та заборгованість за яку виникла на підставі накладних №490390 від 26.04.2013 р., №593161 від 14.05.2013 p., №493995 від 17.05.2013 p., №391822 від 04.05.2013 p., №492027 від 07.05.2013 p., №491088 від 30.04.2013 p., №491529 від 03.05.2013 p., №491050 від 30.04.2013 p., №489478 від 23.04.2013 p., №489105 від 19.04.2013 р., №488888 від 19.04.2013 p., №488125 від 16.04.2013 p., №488079від 16.04.2013 p.,№487508 від 12.04.2013 p., №487566 від 12.04.2013 p., №486230 від 05.04.2013 p., №486626 від 09.04.2013 p., №486229 від 05.04.2013 p., №485094 від 30.03.2013 p., №482704 від 19.03.2013 p., №483556 від 22.03.2013 p., №480285 від 05.03.2013 p., №481067 від 09.03.2013 p., №481278 від 12.03.2013 p., №481279 від 12.03.2013 p., постачалась в рамках того ж самого договору поставки, але враховуючи те, що умови поставки даної продукції узгоджувались безпосередньо між керівниками підприємства виробника торгівельної марки «Тульчинка» та з другого боку керівництвом Підприємства з 100% іноземними інвестиціями «Б1ЛЛА-Україна», в додаток до договору №2, а саме в специфікацію товар даної торгівельної марки добавлений не був. Але не зважаючи на те, що даного товару немає в специфікації, товар постачався на замовлення відповідача.

Також разом із письмовими поясненнями позивачем надано клопотання, у якому позивач просить суму пені в розмірі 5635, 53 грн. не враховувати в суму позовних вимог, сума основного боргу залишається без змін.

Суд, дослідивши зазначене клопотання позивача, дійшов висновку, що фактично позивачем зменшено розмір позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Таким чином, клопотання позивача про зменшення розміру позовних вимог відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, у зв'язку з чим, подальший розгляд справи № 920/60/16 буде здійснюватись щодо позовних вимог, викладених у клопотанні від 15.04.2016, оскільки позивач просить не враховувати заявлену раніше суму пені в розмір позовних вимог.

У судовому засіданні 26.04.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням клопотання про зменшення, надав усні пояснення по справі, просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 26.04.2016 надав письмові пояснення щодо належної оплати поставленого товару та зазначив, що ПІІ "БІЛЛА-Україна" стверджує, що поставлений товар на підставі видаткових накладних № № 548753, 551837, 490390, 593161, 493995, 391822, 492027, 491088, 491529, 491050, 489478, 489105, 488888, 488125, 488079, 487508, 487566, 486230, 486626, 486229, 485094, 482704, 483556, 480285, 481067, 481278, 481279 - був сплачений, про що позивач належним чином повідомлений шляхом надісланих на його адрес/ електронною поштою АВІЗО (деталізація оплати). На даний час, банківський рахунок, з якого здійснювалась оплата поставленого товару - закритий, тому отримання банківської виписки з цього рахунку, незважаючи на відповідне замовлення, момент судового засідання не надана.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 26.04.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2013 між Підприємством з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» (далі - покупець) та ДП «ДТС Суми» ТОВ «ДТС-Харків», яке 06.11.2015р. було реорганізоване в ТОВ «Спринтер Суми» (далі - постачальник) укладено договір поставки № 301545/13 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.2 Договору, постачальник зобов'язується відповідно до замовлення покупця передавати у власність (постачати) покупцю, а покупець - приймати та оплачувати товар на умовах, передбачених цим договором, у тому числі додатковими умовами поставки, які погоджуються сторонами як Додаток № 1 до цього Договору.

Конкретний асортимент, номенклатура та ціна товару, який постачається за договором, визначатиметься сторонами в специфікаціях до цього Договору та замовленнях покупця, що становитимуть невід'ємну частину Договору. Форма специфікації наведена в Додатку № 2 до цього Договору.

Згідно з п. 3.15 Договору, датою поставки вважається дата отримання товару покупцем в торговій точці чи РЦ, що підтверджується підписаною сторонами товарно-транспортною та/або товарною (видатковою) накладною.

Перехід права власності на товар здійснюється в момент фактичного прийняття товару в торговій точці чи РЦ та підписання покупцем товарно-транспортної та/або товарної (видаткової) накладної (п. 5.1 Договору).

Умовами п. 7.8 Договору встановлено, що покупець проводить розрахунки у встановлений для цього день - вівторок кожного тижня. Сторони таким чином погодили, що розрахунки за цим Договором здійснюватимуться Покупцем в перший вівторок, який припадає після закінчення строку платежу, а якщо цей вівторок є вихідним, святковим чи неробочим днем, то у вівторок наступного тижня.

Поставки за цим Договором здійснюються і протягом 12 (дванадцять) місяців з дати підписам ця договору (п. 11.1 Договору в редакції протоколу розбіжностей від 01.04.2013).

Між сторонами погоджено та підписано Додаток № 1 до Договору, відповідно до якого строк платежу - 30 календарних днів від дати поставки.

Крім того, підписанням Додатку № 2 до Договору сторони погодили асортимент продукції, що постачається за даним Договором, ціну, термін зберігання, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується копіями видаткових накладних, наданих позивачем, позивач протягом 2013-2014 року поставив відповідачу товар на загальну суму 265 602,72 грн. Однак відповідач за вказаний товар розрахувався лише частково на суму 212 778, 32 грн.

Так, позивач зазначає, що ним поставлено, однак відповідачем не оплачено товар за наступними накладними: № 548753 від 27.03.2014 на суму 23098.01 грн., № 551837ж від 11.04.2014 на суму 505.81 грн., № 490390 від 26.04.2013 на суму 4193.34 грн., № 593161 від 14.05.2013 на суму 640.64 грн., № 493995 від 17.05.2013 на суму 1193.04 грн., № 391822 від 04.05.2013 на суму 1874.17 грн., № 492027 від 07.05.2013 на суму 598.56 грн., № 491088 від 30.04.2013 на суму 840.59 грн., № 491529 від 03.05.2013 на суму 341.82 грн., № 491050 від 30.04.2013 p. на суму 340.50 грн., № 489478 від 23.04.2013 р. на суму 1026.73 грн., № 489105 від 19.04.2013 на суму 2178 грн., № 488888 від 19.04.2013 на суму 252.73 грн., № 488125 від 16.04.2013 на суму 1185.05 грн., № 488079 від 16.04.2013 p. на суму 243.42 грн., № 487508 від 12.04.2013 на суму 629.76 грн., № 487566 від 12.04.2013 на суму 1020.72 грн., № 486230 від 05.04.2013 р. на суму 1384.90 грн., № 486626 від 09.04.2013 p. на суму 538.50 грн., № 486229 від 05.04.2013 суму 648.72 грн., № 485094 від 30.03.2013 р. на суму 215.69 грн., № 482704 від 19.03.2013 p. на суму 737.16 грн., № 483556 від 22.03.2013 на суму 4870.46 грн., № 480285 від 05.03.2013 на суму 3081.85 грн., № 481067 від 09.03.2013 на суму 1572.17 грн., № 481278 від 12.03.2013 на суму 328.14 грн., № 481279 від 12.03.2013 на суму 635.18 грн.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 52 824,43 грн. в судовому порядку.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З матеріалів справи вбачається, що позивач поставив відповідачу товар, а відповідач прийняв поставлений товар, що підтверджується видатковими накладними № 548753 від 27.03.2014, № 551837ж від 11.04.2014, № 490390 від 26.04.2013, № 593161 від 14.05.2013, № 493995 від 17.05.2013, № 391822 від 04.05.2013, № 492027 від 07.05.2013, № 491088 від 30.04.2013, № 491529 від 03.05.2013, № 491050 від 30.04.2013, № 489478 від 23.04.2013, № 489105 від 19.04.2013, № 488888 від 19.04.2013, № 488125 від 16.04.2013, № 488079 від 16.04.2013, № 487508 від 12.04.2013, № 487566 від 12.04.2013, № 486230 від 05.04.2013, № 486626 від 09.04.2013, № 486229 від 05.04.2013, № 485094 від 30.03.2013, № 482704 від 19.03.2013, № 483556 від 22.03.2013, № 480285 від 05.03.2013, № 481067 від 09.03.2013, № 481278 від 12.03.2013, № 481279 від 12.03.2013.

Однак відповідач оплату за зазначеними накладними в строки та у повному обсязі не здійснив, у зв'язку з чим заборгованість перед позивачем становить 52 824,43 грн.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначає, що, по-перше, відповідно до видаткових накладних № 490390 від 26.04.2013, № 593161 від 14.05.2013, № 493995 від 17.05.2013, № 391822 від 04.05.2013, № 492027 від 07.05.2013, № 491088 від 30.04.2013, № 491529 від 03.05.2013, № 491050 від 30.04.2013, № 489478 від 23.04.2013, № 489105 від 19.04.2013, № 488888 від 19.04.2013, № 488125 від 16.04.2013, № 488079 від 16.04.2013, № 487508 від 12.04.2013, № 487566 від 12.04.2013, № 486230 від 05.04.2013, № 486626 від 09.04.2013, № 486229 від 05.04.2013, № 485094 від 30.03.2013, № 482704 від 19.03.2013, № 483556 від 22.03.2013, № 480285 від 05.03.2013, № 481067 від 09.03.2013, № 481278 від 12.03.2013, № 481279 від 12.03.2013 позивачем поставлений товар, який не обумовлений сторонами у Договорі поставки № 301545/13, а тому умови зазначеного Договору щодо поставки та оплати не поширюються на поставку зазначеного товару. По-друге, договір поставки № 301545/13 від 01.04.2013 є строковим, поставки за Договором здійснюються до закінчення поточного календарного року, тобто до 31.12.2013, а тому поставки товару за видатковими накладними № 548753 від 27.03.2014, № 551837ж від 11.04.2014 також не охоплюються умовами даного Договору.

Щодо викладеного вище, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що поставка товару, здійсненого по накладним № 490390 від 26.04.2013, № 593161 від 14.05.2013, № 493995 від 17.05.2013, № 391822 від 04.05.2013, № 492027 від 07.05.2013, № 491088 від 30.04.2013, № 491529 від 03.05.2013, № 491050 від 30.04.2013, № 489478 від 23.04.2013, № 489105 від 19.04.2013, № 488888 від 19.04.2013, № 488125 від 16.04.2013, № 488079 від 16.04.2013, № 487508 від 12.04.2013, № 487566 від 12.04.2013, № 486230 від 05.04.2013, № 486626 від 09.04.2013, № 486229 від 05.04.2013, № 485094 від 30.03.2013, № 482704 від 19.03.2013, № 483556 від 22.03.2013, № 480285 від 05.03.2013, № 481067 від 09.03.2013, № 481278 від 12.03.2013, № 481279 від 12.03.2013 дійсно не була обумовлена умовами Договору № 301545/13 від 01.04.2013, оскільки товар, що постачався за даними видатковими накладними не зазначений у Додатку № 2 до Договору.

Однак, суд зазначає, що відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно із ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, поставка позивачем товару по зазначеним вище накладним, та прийняття відповідачем такого товару, свідчить про укладення між сторонами договору поставки у спрощений спосіб.

Щодо видаткових накладних № 548753 від 27.03.2014 та № 551837ж від 11.04.2014, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 11.1 Договору в редакції протоколу розбіжностей від 01.04.2013, поставки за цим Договором здійснюються і протягом 12 (дванадцять) місяців з дати підписання цього договору.

Оскільки датою підписання Договору є 01.04.2013, то поставки за цим Договором здійснювались до 01.04.2014 року.

Таким чином, твердження відповідача, що поставка за видатковою накладною № 548753 від 27.03.2014 не охоплювалась умовами даного Договору, є помилковим.

В той же час, поставка товару відповідно до видаткової накладної № 551837ж від 11.04.2014 є позадоговірною поставкою.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими ч. 1 ст. 692 ЦК України.

В пункті 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обов'язок оплати відповідачем товару за видатковими накладними № 490390 від 26.04.2013, № 593161 від 14.05.2013, № 493995 від 17.05.2013, № 391822 від 04.05.2013, № 492027 від 07.05.2013, № 491088 від 30.04.2013, № 491529 від 03.05.2013, № 491050 від 30.04.2013, № 489478 від 23.04.2013, № 489105 від 19.04.2013, № 488888 від 19.04.2013, № 488125 від 16.04.2013, № 488079 від 16.04.2013, № 487508 від 12.04.2013, № 487566 від 12.04.2013, № 486230 від 05.04.2013, № 486626 від 09.04.2013, № 486229 від 05.04.2013, № 485094 від 30.03.2013, № 482704 від 19.03.2013, № 483556 від 22.03.2013, № 480285 від 05.03.2013, № 481067 від 09.03.2013, № 481278 від 12.03.2013, № 481279 від 12.03.2013 та видатковою накладною № 551837ж від 11.04.2014, виник у відповідача після прийняття товару та підписання зазначених накладних.

Строк оплати товару за видатковою накладною № 548753 від 27.03.2014 виник у відповідача відповідно до п. 7.8 Договору, з урахуванням Додатку № 1 до Договору (30 календарних днів від дати поставки).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, строк оплати товару, отриманого відповідачем, настав.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з претензіями вих. № 678 від 16.10.2015 та вих. № 641 від 25.09.2015, у яких вимагав погасити наявну заборгованість у розмірі 52 824,43 грн., однак вказані претензії залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 52 824,43 грн. належним чином доведена, документально підтверджена та відповідачем не спростована.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що поставлений позивачем товар відповідачем було оплачено, що підтверджується авізо, які направлені на електронну адресу позивача, з огляду на наступне.

Так, на підтвердження здійснення оплат відповідачем надані копії авізо.

Однак, суд зазначає, що авізо - це лише повідомлення одного контрагента іншому про здійснення певних грошових операцій. При цьому, надані відповідачем авізо не є первинним документом, який підтверджує сплату заборгованості саме за спірними накладними. Матеріали справи не містять банківських виписок, платіжних доручень, з яких можливо встановити здійснення відповідачем оплат, дат проведення операцій з розрахунків, сум, які сплачені, призначення платежу.

Посилання відповідача на неможливість отримання банківської виписки у зв'язку із закриттям рахунку у банку, є необґрунтованим, оскільки відповідачем не надано доказів звернення до відповідного банку із проханням про отримання банківської виписки, а також не надано доказів відмови банку у видачі такої виписки.

Авізо, надані відповідачем, складені відповідачем у довільній формі та не місять печатки банку.

Судом також враховано, що позивач заперечив проти надходження коштів саме за спірними накладними, оскільки усі кошти, що надходили від відповідача позивачу зараховувались, по мірі надходження, в рахунок погашення заборгованості за поставки, здійснені в попередній період, що не суперечить вимогам чинного законодавства України, оскільки платіжні доручення не містили призначення платежу або мали посилання на декілька накладних. Крім того, позивач зазначив, що в розрахунку заборгованості враховані проведені між сторонами заліки зустрічних вимог.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спринтер Суми".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА-Україна" (02140, м. Київ, вул. Гришка, буд. 3, код 25288083) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спринтер Суми" (40030, м. Суми, вул. Миргородська, буд. 6, код 31014343) 52 824,43 грн. основного боргу та 1378,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 29.04.2016.

Суддя С.О. Турчин