ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р.Справа № 922/1027/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Агротех", смт. Казанка
до 1. Приватного підприємства "Еллада", Кіровоград , , 2. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення коштів.
за участю представників сторін:

позивача - Чумаченко А.В.. дов. від 01.12.2015 року

відповідача - 1. Пипко Р.П., дов № 57Д-10 від 22.01.2016 року, 2. не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне підприємство "Агротех" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідачів - 1. Приватного підприємства "Еллада", 2. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, в якому просить суд стягнути з Приватного підприємства "Еллада" заборгованість у розмірі 9000000,00 грн. та з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 20000,00 грн.

Враховуючи, що заяв та клопотань представниками сторін не заявлено, суд переходить до розгляду справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник першого відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову.

Представник другого відповідача у судове засідання не з*явився, відзив на позовну заяву суду не надав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином за адресою зазначеною у позовній заяві. Судом на вказану у позовній заяві адресу дргуого відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1: АДРЕСА_1 надсилались процесуальні документи, а позивачем - позовна заява.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Таким чином, суд вважає, що другий відповідач - Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статтею 4-3 та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважних представників позивача та першого відповідача, судом встановлено наступне.

21 червня 2010 року Приватне підприємство "Агротех" уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю "Креатив Постач" договір комісії № 222.

Згідно пункту 1.1. договору № 222 Товариство з обмеженою відповідальністю "Креатив Постач" (комісіонер за договором) зобов*язався за дорученням Приватного підприємства "Агротех" (комітентом за договором) здійснити в інтересах останнього від свого імені, але за рахунок комітента, угоди з придбання (закупівлі) виробничих запасів для сільськогосподарської діяльності (товар), на умовах та враховуючи вказівки комітента, викладені в даному договору.

З метою забезпечення виконання умов договору № 222, позивачем було перераховано на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Креатив Постач" грошові кошти.

24 липня 2015 року між Приватним підприємством "Агротех" (кредитором), Товариством з обмеженою відповідальністю "Креатив Постач" (первісним боржником) та ПРАТ "Креатив" (новим боржником) було укладено договір про переведення боргу № 1.

28 липня 2015 року між ПРАТ "Креатив" (первісним боржником), Приватним підприємством "Еллада" (новим боржником) та Приватним підприємством "Агротех" (кредитором) укладено договір про переведення боргу № 28/07-1.

Пунктом 1 договору про переведення боргу встановлено, що первісний боржник переводить частину боргу за договором комісії № 222 від 21 червня 2010 року, сторонами якого є первісний боржник та кредитор, а новий боржник приймає на себе боргові зобов*язання за названими у цьому пунткі договором (основний договір).

Пунктом 2 договору про переведення боргу, сторонами погоджено, що ПРАТ "Креатив" передає, а Приватне підприємство "Еллада" приймає частину боргових зобов*язань перед Приватним підприємством "Агротех" в розмірі 9000000,00 грн.

Позивач посилається на те, що новий боржник - Приватне підприємство "Еллада" грошові кошти для погашення боргу не перерахувало.

25 липня 2015 року між Приватним підприємством "Агротех" та Фізичною особою - підприємця ОСОБА_1 було укладено договір поруки.

Відповідно до пунктів 1.1., 2.1.., 3.1 договору поруки, поручатель зобов*язався у разі порушення з боку ПРАТ "Креатив" зобов*язання по сплаті боргу за договором про переведення боргу № 1 від 24 липня 2015 року, виконати часткове погашення такого боргу в розмірі 20000,00 грн.

Таким чином ПРАТ "Креатив" прийняв на себе зобов*язання виконати грошові зобов*язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Креатив Постач" перед Приватним підприємством "Агротех" за договором комісії № 222 від 21 червня 2010 року.

Розмір заборгованості ПРАТ "Креатив" перед Приватним підприємством "Агротех" було узгоджено в договорі про переведення боргу № 1 від 24 липня 2015 року.

В подальшому, Приватне підприємство "Еллада" прийняло на себе зобов*язання виконати частину грошових зобов*язань ПРАТ "Креатив" перед Приватним підприємством "Агротех" за договором комісії № 222 від 21 червня 2010 року.

Розмір заборгованості ПРАТ "Креатив" перед Приватним підприємством "Еллада" було узгоджено в договорі про переведення боргу № 28/07-1.

З матеріалів справи вбачається, що єдиною фундаментальною обставиною, на якій ґрунтуються вимоги позивача є виникнення зоборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Креатив Постач" (комісіонера) перед Приватним підприємством "Агротех" за договормо комісії.

Проте, суд вбачає, що позивачем не надано документальних підтверджень щодо виникнення у комісіонера грошових зобов*язань перед позивачем за договором комісії; первинного фінансового документу, який міг би підтверджувати існування боргових грошових зобов*язань комісіонера перед позивачем.

Суд вважає, що сам по собі договір комісії не встановлює грошових зобов*язань з боку комісіонера на користь позивача, та не доводить отримання комісіонером грошових коштів від Приватного підприємства "Агротех". Отже, позивач жодним чином не довів існування грошового боргу комісіонера перед позивачем за договором комісії, з його подальшим переведенням на Приватне підприємство "Еллада".

Згідно частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частині 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу УкраїниПисьмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до пункту 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 листопада 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Суд вважає, що в даному випадку, позивач не надав доказів того, що у комісіонера виник грошовий борг перед позивачем за договором комісії. Оскільки за твердженням позивача, борг Приватного підприємства "Еллада" перед Приватного підприємства "Агротех" ґрунтується на договорах переведення боргу (від комісіонера на ПРАТ "Креатив" та надалі від ПРАТ "Креатив" до Приватного підприємства "Еллада") відповідно, позивач не довів існування боргу відповідачів перед Приватного підприємства "Агротех".

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, не підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 28.04.2016 р.

Суддя П.В. Хотенець