РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2016Справа №910/791/16

За позовом Приватного малого підприємства "Інтерсевен"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 2"

про відшкодування грошових зобов'язань у розмірі 42 508,64 грн.

Суддя: Домнічева І.О

Представники сторін:

від позивача: Востров В.О. - директор;

від відповідача: Гіневська - Фареник М.О. - за дов.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне мале підприємство "Інтерсевен" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 2" про відшкодування грошових зобов'язань у розмірі 42 508,64 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням умов договору на повне технічне ослуговування ліфтів від 12.10.09р. № 10/09.

Ухвалою від 20.01.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 09.02.2016 р.

09.02.16р. через відділ діловодства суду позивачем подано довідку про залишкову суму боргу та клопотання про відкладення розгляду справи

Ухвалою від 09.02.2016 р. розгляд справи відкладено на 23.02.2016 р.

23.02.16р. через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує.

Судове засідання 23.02.2016 р. не відбулося.

Наступне судове засідання було призначено на 01.03.2016 р.

У судовому засіданні 01.03.2016 р. було оголошено перерву до 05.04.2016 р.

05.04.16р. через відділ діловодства суду відповідачем подано додаткові матеріали по справі.

В судовому засіданні 05.04.16р. оголошено перерву до 12.04.16р.

07.04.16р. через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові матеріали по справі.

12.04.16р. через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові матеріали по справі.

14.04.16р. через відділ діловодства суду відповідачем подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 12.04.16р. оголошено перерву до 14.04.16р.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 14.04.16 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у справі матеріали,заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ПМП "Інтерсевен" (далі - позивач, підрядник) та ТОВ "Рада 2" (далі - відповідач, замовник укладено Договір на повне технічне обслуговування ліфтів від 12.10.2009р. № 10/09 (надалі-Договір) у відповідності до предмету якого Відповідач дає, а Позивач приймає на себе зобов'язання по технічному обслуговуванню ліфтів, заснованих на принципах технічного обслуговування передбаченого заводом-виробник і усунення позапланових зупинок ліфтів (п. 1.1 Договору).

Між Позивачем та Відповідачем було підписано Додаткові угоди:

Додаткової угода № 1 від 01 червня 2011 року до Договору № 10/09 від 12.10.2009р.

«п.1 Внести зміни в п. 5.1. «Загальна вартість робіт щомісячно складає 8563,54 грн. в т.ч. ПДВ - 1427,26 грн.»

Додаткової угоди № 1 78/02/ НП від 01 грудня 2012 року до Договору 10/09 від 12.10.2009р.

« п. 1. «Пункт п.5.2. Договору на повне технічне обслуговування та ремонт ліфтів № 10/09 від 12.10.2009р. викласти у слідкуючій редакції: « 5.2. Розрахунки за технічне обслуговування проводяться щомісячно до 15 числа місяця, який слідує за розрахунковим, на основі Акту виконаних робіт».

Згідно п. 6.1. Договір набирає законної сили з 01.11.2009 року і діє до 31.12.2011

юку.

Згідно п. 6.10. Договір автоматично продовжений на один рік, якщо ні одна зі сторін не заявить іншій Стороні про розірвання даного Договору за місяць до його закінчення.

У зв'язку з тим, що до 12.09.2014р.зі сторони ТОВ «Рада 2» ніяких письмових заяв на припинення договірних відносин не поступало, Договір № 10/09 автоматично продовжено до 12.10.2015р.

Згідно п. 6.6. Договору при розірванні Договору з ініціативи Замовника, Замовник зобов'язаний письмово повідомити директора ПМП «Інтерсевен», але не менш, ніж за 2 місяці до терміну розірвання.

Як вбачається з матеріалів справи на адресу Позивача надійшов лист № 02-0338 від 20 квітня 2015 року від Відповідача про розірвання умов Договору на технічне обслуговування ліфтів, де Відповідач просить вважать даний Договір розірваним з 20 червня 2015 року.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем у повному обсязі своїх зобов'язань по Договору на повне технічне обслуговування ліфтів від 12.10.2009р. № 10/09.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що роботи передбачені договором ним виконано та передано за актами приймання виконаних робіт за період з лютого 2015 по червень 2015 прийання виконаних робіт, а відповідач не виконав зобов'язання щодо оплати виконаних робіт, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість з технічного обслуговування ліфтів у розмірі 37 108,67грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами та згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань.

Укладений між сторонами Договір є договором підряду, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннямиглави 61 Цивільного кодексу України.

Пункт 1 статті 837 Цивільного кодексу України визначає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Із матеріалів справи вбачається, що акт приймання виконаних робіт за лютий - червень 2015 відповідачем не підписаний. В матеріалах справи наявні листи вих. № 36/15 від 03.04.15р., №50/15 від 30.04.15р. претензія вих. № 79/15 від 24.06.15р., якими підтверджується направлення на адресу відповідача актів приймання виконаних робіт за період з лютого по червень 2015. Чим і спростовуються заперечення відповідача що акти приймання виконаних робіт за лютий - червень 2015 позивачем відповідачу не направлялись.

Згідно ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Згідно зі статтею 853 ЦК України, замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Доказів направлення відповідачем позивачу обґрунтованої відмови від підписання вказаних актів по договору № 10/09 від 12.10.09р., на повне технічне обслуговування і ремонт ліфтів, суду не надано.

Як стверджує відповідач у відзиві на позовну заяву ним направлялася претензія № 02-0681 від 16.07.15р. до відповідача щодо усунення недоліків, дане твердження судом до уваги не приймається, оскільки в матеріалах справи вказана претензія та докази надсилання її позивачу відсутні. Послання відповідача на претензію вих. № 06-0171 від 13.05.15р. також безпідставні, оскільки вона стосується іншого договору та іншої юридичної особи.

З урахуванням викладеного, належить визнати, що відповідач необґрунтовано відмовився від підписання спірних актів приймання виконаних робіт за період з лютого по червень 2015., а відсутність підпису представника відповідача на спірних актах не є підставою несплати вартості виконаних робіт.

Частиною першою статті 837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 854 ЦК України встановлено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

З аналізу викладених норм вбачається, що договір підряду є оплатним, і обов'язку підрядника виконати певну роботу відповідає обов'язок замовника цю роботу прийняти та оплатити.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи на адресу Позивача надійшов лист № 02-0338 від 20 квітня 2015 року від Відповідача про розірвання умов Договору на технічне обслуговування ліфтів, де Відповідач просить вважать даний Договір розірваним з 20 червня 2015 року.

Згідно з п. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Отже, за змістом наведених норм, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання.

Розірванням договору є припинення договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення прав та обов'язків сторін договірних зобов'язань.

Для договору підряду частиною 4 ст.849 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Наведеною нормою врегульований випадок, коли одностороння відмова замовника від договору підряду не ставиться в залежність від наявності порушення договірних відносин з боку підрядника.

Таким чином, замовнику законом надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, і визначене цією нормою право не може бути обмежене.

Отже, договір підряду може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов'язань його сторін.

Згідно з п.3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Враховуючи, що одностороння відмова від договору підряду, з огляду на положення ч.4 ст. 849 Цивільного кодексу України, не потребує узгодження з позивачем, а також, з огляду на те, що лист відповідача № 02-0338 від 20 квітня 2015 року про розірвання Договору з 20.06.15р., про що свідчить підпис в.о. директора на листі, суд приходить до висновку, що Договір після 20.06.15р. є припиненим.

Відповідно до п. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Щодо заперечень відповідача, що роботи з обслуговування та ремонту ліфтів не виконані не приймаються судом до уваги та спростовуються матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи наявний журнал реєстрації проведення технічного обслуговування ліфтів.

Крім того, в матеріалах справи наявний журнал заявок з ліфтового обладнання, яким також підтверджується виконання робіт.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, роботи виконані, а відповідач доказів погашення заборгованості у розмірі 37 108,67 грн. суду не надав.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 37 108,67 грн. визнаються судом обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 680,62 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4 719,35 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив їх виконання (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, не спростованим у встановленому законом порядку відповідачем, останній за порушення зобов'язань за Договором має сплатити 3% річних у розмірі 680,62 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4 719,35 грн.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплачений позивачем судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» (02068, м. Київ, вул. А.Ахматової, буд.3, ) на користь Приватного малого підприємства «Інтерсевен» (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 1, ) 37 108 (тридцять сім тисяч сто вісім) грн. 67 коп. заборгованості, 4 719 (чотири тисячі сімсот дев'ятнадцять) грн.. 35 коп. інфляційних, 680 (шістсот вісімдесят) грн.. 62 коп. 3% річних та 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.04.2016р.

Суддя І.О.Домнічева