ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 рокуСправа № 912/1387/15
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Змеула О.А. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення суми 35 352,02 грн,

брав участь відповідач - ОСОБА_1 особисто.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму 92075,23 грн на підставі договору банківського обслуговування від 27.01.2012, з яких сума 53000,00 грн заборгованості за кредитом, сума 27325,12 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, сума 8026,90 грн пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, сума 3723,21 грн заборгованості по комісії за користування кредитом.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 13.08.2015 у даній справі позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість по кредиту в сумі 53 000,00 грн; заборгованість по процентам - 27 325,12 грн., пеню в сумі 8026,90 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 3 723,21 грн., а також судовий збір у сумі 1 841,50 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 рішення господарського суду Кіровоградської області від 13.08.2015 у даній справі залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.01.2016 постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 та рішення господарського суду Кіровоградської області від 13.08.2015 у справі скасовано в частині стягнення 27325,12 грн заборгованості по процентам та 8026,90 грн пені; справу в цій частині направлено на новий розгляд до господарського суду Кіровоградської області; в іншій частині рішення господарського суду Кіровоградської області від 13.08.2015 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 у справі залишено без змін.

За результатами повторного автоматичного розподілу справу призначено судді господарського суду Змеулу О.А.

Ухвалою господарського суду від 15.02.2016 справу прийнято до свого провадження, розгляд призначено на 09.03.2016 о 10:00 год., зобов'язано сторони подати докази необхідні для розгляду справи.

У ході нового розгляду справи господарським судом розглядаються вимоги в частині стягнення 27325,12 грн заборгованості по процентам та 8026,90 грн пені.

Ухвалою господарського суду від 09.03.2016 розгляд справи відкладено на 24.03.2016, зобов'язано сторони подати докази необхідні для розгляду справи.

У судовому засіданні 24.03.2016 розпочато розгляд справи по суті, заслухано пояснення відповідача; продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів, відкладено розгляд справи на 14.04.2016 о 14:30 год.

Однак, позивач вимоги ухвали суду зокрема від 15.02.2016, від 24.03.2016 не виконав, витребувані судом документи не подав, а саме: уточнення своєї позиції щодо поданого позову з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 27.01.2016 у справі в частині стягнення 27325,12 грн заборгованості по процентам та 8026,90 грн пені; докази повідомлення позичальника про зміну та наявності його згоди на внесення змін процентної ставки з урахуванням п. 3.2.1.1.16 Умов та Правил; обґрунтування підстав та обставин зміни банком процентної ставки за користування кредитом належними та допустимими письмовими доказами; у письмовій формі пояснення щодо призначення судової економічної експертизи у справі з переліком питань, які мають бути роз'яснені судовим експертом; розгорнутий детальний розрахунок стягуваної суми 27325,12 грн заборгованості по процентам та 8026,90 грн пені.

Натомість, 14.04.2016 о 14:41 год. до господарського суду від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з участю представника у іншому судовому засіданні.

У судовому засіданні продовжено розгляд справи по суті та заслухано пояснення відповідача.

Відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності в один рік та просить суд відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України застосувати позовну давність до вимог щодо стягнення пені.

Ухвалою господарського суду 14.04.2016 розгляд справи відкладено на 26.04.2016 об 11:30 год., від позивача повторно витребувано необхідні для розгляду справи матеріали.

Втім позивач так і не подав витребуваних господарським судом матеріалів, участі в судових засіданнях не брав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, оцінивши наявні в справі докази, господарський суд встановив наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 27.01.2012 фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 було підписано заяву про відкриття у ПАТ КБ "ПриватБанк" поточного рахунку та картку зі зразками підписів і відбитка печатки.

Із змісту зазначеної заяви вбачається, що з її підписанням відповідач погоджується із Умовами та Правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування за розрахунковими картками, що розміщені на відповідному сайті ПриватБанку, тарифами Банку, які разом з цією заявою та карткою із зразками підписів і відбитка печатки складають Договір банківського обслуговування. Крім того, зі змісту заяви слідує, що підписавши лише зазначену заяву, відповідач приєднався і зобов'язався виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку - Договорі банківського обслуговування в цілому.

Відповідно до вказаної заяви відповідач просив відкрити йому поточний рахунок № НОМЕР_1, картковий рахунок № НОМЕР_2, тип корпоративної картки blitz business, № НОМЕР_3.

Разом з тим, рахунок № НОМЕР_1 вже було раніше відкрито банком відповідачу згідно договору банківського рахунку за № KGZWKG180W від 26.11.2008.

Згідно з поясненнями позивача, шляхом підписання заяви про відкриття поточного рахунку від 27.01.2012 відповідач скористався новим для нього банківським продуктом - обслуговування карткою одного і того ж самого рахунку № НОМЕР_1.

Згідно з підпунктами 3.2.1.1.5, 3.2.1.1.6 Умов та Правил ліміт кредитування Банком розраховується за внутрішньобанківською методикою на підставі даних про рух коштів по поточному рахунку, платоспроможності Клієнта інших показників. Банк має право в односторонньому порядку змінити розмір ліміту кредитування.

У відповідності з підпунктом 3.2.1.4.3 Умов та Правил сплата відсотків за користування кредитом, розрахованих згідно з підпунктами 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, проводиться в порядку, зазначеному в підпунктах 3.2.1.1.1, 3.2.1.2.1.4, 3.2.1.2.2.8. Відсотки, несплачені після закінчення періоду безперервного користування кредитом, вважаються простроченими (крім випадків розірвання кредиту згідно підпунктом 3.2.1.2.3.4). Сплата відсотків може бути проведена Клієнтом також з інших належних йому рахунків у встановленому законом порядку.

Згідно з підпунктом 3.2.1.4.4 Умов та Правил Клієнт сплачує Банку винагороду за використання ліміту відповідно до підпунктів 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2, 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,9 % від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць в порядку, передбаченому Умовами та Правилами надання банківських послуг. Банк може за своїм розсудом не стягувати зазначену комісію у разі, якщо максимальне сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній календарний місяць, не перевищувало 100 гривень.

Відповідно до підпункту 3.2.1.4.5 Клієнт сплачує Банку винагороду за користування кредитом згідно з підпунктом 3.2.1.4.4.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 13.08.2015, що залишено в силі в частині стягнення основної заборгованості по кредиту, по комісії, ґрунтується на тому, що позивач свої зобов'язання щодо надання кредиту відповідачу виконав належним чином, встановивши відповідачеві кредитний ліміт, зокрема з 30.01.2012 в розмірі 23000,00 грн., з 01.08.2012 в розмірі 46000,00 грн., з 04.03.2013 в розмірі 50000,00 грн., з 13.03.2013 в розмірі 53000,00 грн., з 01.03.2014 року в розмірі 53000,00 грн., з 02.03.2014 року в розмірі 52561,59 грн., який був використаний відповідачем, що підтверджується довідкою Банку від 01.04.2015, банківськими виписками з рахунку відповідача за період з 20.12.2013 по 16.02.2015 та копіями меморіальних ордерів № 034Д від 30.01.2012 на суму 23000,00 грн., № 0003 від 01.08.2012 на суму 23000,00 грн., № OMCL від 04.03.2013 на суму 4000,00 грн., № 06ТМ від 13.03.2013 на суму 3000,00 грн.

З причин невиконання відповідачем зобов'язань по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків та комісії за користування ними позивач звернувся із даним позовом до суду про стягнення з відповідача 53000,00 грн. заборгованості за кредитом, 27325,12 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 8026,90 грн. пені, 3723,21 грн. заборгованості по комісії.

Господарський суд виходив з того, що відповідно до банківських виписок з рахунку відповідача № НОМЕР_1 за період з 20.12.2013 по 16.02.2015 відповідач використав кредитний ліміт, проте не здійснив платежі на виконання своїх грошових зобов'язань за договором, у зв'язку з чим заборгованість з повернення кредиту становить 53000 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 27325,12 грн., заборгованість по комісії - 3723,21 грн.

Колегія Вищого господарського суду України погодилася з висновком судів першої та апеляційної інстанції про задоволення вимог про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в сумі 53000,00 грн. і заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 3723,21 грн.

При новому розгляді вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 8026,90 грн., нарахованої за період з 14.11.2012 по 16.02.2015, та процентів за користування кредитом, господарський суд виходить з наступних положень законодавства.

Як визначено ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 глави 71 ЦК України і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. 4 ст. 1068 Цивільного кодексу України клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Статтею 1069 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене, зважаючи на встановлені обставини, між сторонами у справі фактично було укладено змішаний договір, який містить елементи як кредитного договору, так і договору банківського рахунку.

Як передбачено ст. 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

Із наявного в справі розрахунку суми пені вбачається, що пеня була нарахована на заборгованість з процентів та заборгованість з комісії за періоди: з 02.11.2012 року по 14.11.2012 року, з 15.11.2012 року по 04.01.2013 року, з 08.01.2013 року по 04.09.2013 року, за 18.09.2013 року, з 19.09.2013 року по 09.01.2014 року, за 09.01.2014 року, з 10.01.2014 року по 04.09.2014 року, з 01.04.2014 року по 16.02.2015 року.

У відповідності до статей 546, 549, 550 Цивільного кодексу України зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штрафом або пенею) - грошовою сумою або іншим майном, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Підпунктом 3.2.1.1.13 Умов та Правил при порушенні Клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань, Клієнт сплачує Банку відсотки та пеню за користування кредитом від суми залишку непогашеної заборгованості і розмірі, передбаченому цим розділом Умов та Правил.

Відповідно до підпункту 3.2.1.5.1 при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених підпунктами 3.2.1.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених підпунктами 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченого підпунктами 3.2.1.2.2, 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 Клієнт виплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно частин 1-2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Договором банківського обслуговування сторонами не встановлено за обопільною згодою в письмовій формі санкцій, в тому числі пені за порушення строків погашення кредиту, сплати відсотків та комісії.

У відповідності до частини 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Також у силу статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Втім, відповідач заперечує, що Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного договору банківського обслуговування від 27.01.2012, оскільки він не ознайомлювався з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підпису на цих документах не ставив, та відповідно правочину про збільшення строку позовної давності не укладав.

Окрім того, відповідач стверджує, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме вказані Умови та Правила надання банківських послуг він розумів, підписуючи заяву позичальника.

Як встановлено положеннями статті 1055 Цивільного кодексу України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з частинами першою, другою статі 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному чи кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У заяві від 27.01.2012, що підписана позичальником, домовленості сторін щодо розміру процентів та розміру пені немає.

У зв'язку з вищевикладеним можна дійти до висновку стосовно того, що сторонами не було досягнуто у письмовій формі згоди щодо розміру процентів та пені за несвоєчасне виконання позичальником умов кредитного договору.

Отже, посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг щодо розміру процентів та пені за прострочення платежу як на складову частину договору про надання банківських послуг є безпідставними.

Відповідач також вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для стягнення пені в один рік, тому просить застосувати позовну давність до вимог про стягнення пені.

З огляду на те, що у договорі за згодою сторін у письмовій формі не встановлений розмір пені за прострочення повернення коштів, сплати процентів та комісії, тобто, відповідальність у вигляді пені за прострочення платежу угодою між сторонами не встановлена, то відповідач не може нести відповідальність за прострочення сплати коштів у вигляді пені.

Виходячи з вищевикладеного господарський суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог про стягнення 27 325,12 грн заборгованості по процентам та 8026,90 грн пені слід відмовити повністю.

Відповідно до частини другої статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору з частини позовних вимог про стягнення 27 325,12 грн заборгованості по процентам та 8026,90 грн пені покладаються на позивача.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись статтями 44, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позовних вимог про стягнення 27 325,12 грн заборгованості по процентам та 8026,90 грн пені відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повне рішення складено 04.05.2016

Суддя О.А. Змеул