РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/4931/16 11.05.16 р.

За позовом Заступника військового прокурора Луцького гарнізону

в інтересах держави в особі Адміністрації державної прикордонної служби України

в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКМІТ"

про стягнення 45 331,77 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників:
від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від прокуратури: Подосінова О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації державної прикордонної служби України в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКМІТ" про стягнення 45 331,77 грн.

Ухвалою суду від 24.03.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 19.04.2016 р.

Ухвалою суду від 19.04.2016 р. відкладено розгляд справи на 11.05.2016 р.

У судовому засіданні 11.05.2016 р. прокурор підтримала позовні вимоги та подала клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник позивача у судове засідання 11.05.2016 р. не з`явився, проте заявою від 10.05.2016 р. (доданою до клопотання прокурора від 11.05.2016 р.) позивач просить розглядати справу за відсутності представника.

Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву та витребуваних судом матеріалів не надав. Жодних заяв, клопотань через відділ діловодства суду від відповідача не надходило.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій (п. 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році», п. 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році», п. 3.6. роз`яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 № 02-5/289 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 11.05.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення прокурора, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

21.04.2015 р. між ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) (надалі Споживач, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКМІТ" (надалі Субспоживач, відповідач) укладено Договір № 73-15 про спільне використання електричних мереж.

Відповідно до п. 1.1. Договору, Споживач здійснює приєднання електроустановок Субспоживача до своїх електричних мереж для виконання робіт по об`єкту віпс Новоугрузьке відповідно договору будівельного підряду від 12.12.2012 року № 51-12, в межах приєднаної потужності 20 квт, а Субспоживач своєчасно оплачує кошти за використання електричної енергії, згідно з умовами договору.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що оплата вартості послуг з електропостачання здійснюється Субспоживачем авансовими платежами із розрахунку запланованої кількості електроенергії. Авансові платежі сплачуються Субспоживачем Споживачу на розрахунковий рахунок у розмірі 100 відсотків від вартості запланованої або погодженої Споживачем кількості електричної енергії на розрахунковий період за п`ять календарних днів до початку надання послуг з електропостачання.

Пунктом 8.1. Договору сторони погодили, що Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до закінчення робіт по реконструкції підрозділу за договором будівельного підряду, але не пізніше ніж до 31.12.2015 року.

Зобов`язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов`язань та обов`язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання за Договором щодо сплати вартості електроенергії належним чином та у встановлені строки не виконував, у зв`язку з чим допустив заборгованість перед позивачем за період з березня по жовтень 2015 р. у розмірі 45 331,77 грн., яка станом на час розгляду справи залишається несплаченою.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з`ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Відповідач на виклики суду в судові засідання не з`являвся, відзиву на позовну заяву та будь-яких заперечень по суті спору не надав, доводи позивача у встановленому законом порядку не спростував.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКМІТ" (03680, м. Київ, вул. Святошинська, 34; ) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (43021, м. Луцьк, вул. Стрілецька, 6; ) 45 331 (сорок п`ять тисяч триста тридцять одну) грн. 77 коп. заборгованості.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКМІТ" (03680, м. Київ, вул. Святошинська, 34; ) в доход Державного бюджету України (одержувач Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, , МФО 820019, р/р 3001) 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 16.05.2016 р.

Суддя Н.І. Зеленіна