РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016Справа №910/4133/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Банк національний кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича;

до Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (відповідач 1);

Ліквідаційної комісії Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (відповідач 2);

Про визнання кредиторської вимоги, включення до проміжного ліквідаційного балансу та реєстру кредиторів.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача: Недотопа Н. М., представник, довіреність № б/н від 02.09.2015 р.;

Від відповідача 1:не з'явилися;

Від відповідача 2:не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Банк національний кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб" на здійснення ліквідації банку звернулося до суду з позовом, яким просить визнати вимоги банку зі сплати заборгованості та зобов'язати голову ліквідаційної комісії Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України включити кредиторські вимоги позивача в сумі 379 280,16 грн. до проміжного ліквідаційного балансу та реєстру вимог кредиторів.

Провадження у справі за вказаними вимогами було порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2016 № 910/4133/16, яку призначено до розгляду на 31.03.2016.

Ухвалою від 31.03.2016 розгляд справи було відкладено на 12.04.2016 у зв'язку з неявкою відповідачів.

12.04.2016 позивач подав суду заяву про заміну неналежного відповідача, посилаючись на ч. 3 ст. 112 Цивільного кодексу України, та просив замінити відповідача-2, а саме: голову ліквідаційної комісії Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України на належного відповідача - ліквідаційну комісію Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України.

Згідно з ухвалою від 12.04.2016 розгляд справи було відкладено на 26.04.2016 через неявку відповідачів.

У судове засідання, призначене на 26.04.2016, відповідач уповноваженого представника не направив, хоча належним чином та своєчасно повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи. Приймаючи до уваги обмеженість процесуальних строків вирішення спору, відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про взаємовідносини сторін.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а саме: визнати грошові вимоги банку в сумі 379 280,16 грн. до відповідача-1, відносно якого уповноваженим органом було прийнято рішення про припинення юридичної особи шляхом ліквідації, а також зобов'язати ліквідаційну комісію Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України включити до проміжного ліквідаційного балансу та реєстру вимог кредиторів такі вимоги, що складаються з наступних сум:

- 237 985,00 грн. боргу з орендних платежів за договором оренди нежитлових приміщень від 01.06.2012 № 40 за серпень-грудень 2014 року по 47 597,00 грн. за місяць;

- 21 589,48 грн. пені з 06.08.2014 по 05.02.2015;

- 111 142,13 грн. інфляційних втрат з 06.08.2014 по 17.12.2015;

- 8 563,55 грн. 3 % річних з 06.08.2014 по 17.12.2015.

Обґрунтовуючи позов, представник позивача вказував на протиправність відхилення головою ліквідаційної комісії грошових вимог банку за заявою від 16.01.2016 № 170.

На підтвердження описаних вимог суду було подано заяву банку про визнання вимог кредиторів з розрахунком і доказами її вручення відповідачеві, договір оренди з додатками, за яким у відповідача виник борг, акт приймання-передачі приміщень, рахунки-фактури на оплату, виписку з банківського рахунку про часткове погашення боргу, розрахунок кредиторських вимог, відповідь відповідача.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представника, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України є орендарем нежитлових приміщень, площею 503,4 кв.м. у чотирьох поверховій житловій будівлі по вул. Артема, 74 у м. Донецьку згідно з договором оренди від 01.06.2012 № 40.

28.02.2014 права та обов'язки орендодавця за цим договором набуло Публічне акціонерне товариство "Банк національний кредит", уклавши з попереднім орендодавцем та відповідачем додаткову угоду про передачу прав та обов'язків.

Актом прийому-передачі від 28.02.2014 підтверджується отримання Державним підприємством "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України від Публічного акціонерного товариства "Банк національний кредит" зазначеного вище нерухомого майна в оренду за договором від 01.06.2012 № 40 і додатковою угодою від 28.02.2014.

01.03.2014 позивач та відповідач уклали додаткову угоду № 2 до договору оренди від 01.06.2012 № 40, якою, серед іншого, було погоджено розмір щомісячної орендної плати в сумі 47 597,00 грн. (п. 1) та встановлено строк її внесення не пізніше 5-го числа поточного місяця (п. 3.5).

Згідно з п. 10.1 договору оренди його було укладено на 35 місяців, тобто до 01.04.2015.

Пунктом 8.2 договору оренди встановлено обов'язок орендаря сплачувати орендодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченої заборгованості у разі несвоєчасної оплати орендарем орендної плати.

Судом встановлено, що в ході виконання договору у відповідача виникла прострочена заборгованість перед позивачем за період з серпня 2014 по грудень 2014 року в сумі 237 985,00 грн. згідно з рахунками-фактурами від 25.07.2014 № М-6-08 на суму 47 597,00 грн., від 26.08.2014 № М-7-09 на суму 47 597,00 грн., від 25.09.2014 № М-8-10 на суму 47 597,00 грн., від 25.10.2014 № М-9-11 на суму 47 597,00 грн., від 25.11.2014 № М-10-12 на суму 47 597,00 грн., адже остання оплата за оренду нежитлового приміщення надійшла 16.07.2014 відповідно до рахунку-фактури від 25.06.2014 № М-5-07.

03.12.2015 банк направив відповідачеві письмову вимогу про сплату заборгованості від 02.12.2015 № 04-08/2677 в сумі 237 985,00 грн. за серпень - грудень 2014 року протягом 10-ти днів з дня її отримання.

Відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців підтверджується, що з 16.09.2015 Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України перебуває у стані припинення. У графі "відомості про строк, визначений засновниками (учасниками) юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи для заявлення кредиторами своїх вимог" вказано 21.11.2015, у графі "прізвище, ім'я, по батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи" вказано Нетишинську Олену Ігорівну як керівника і підписанта з 16.10.2014 (виконання обов'язків генерального директора припинено згідно з наказом Міністерства юстиції України "Про ліквідацію Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України" від 11.09.2015 № 258/7, а також Личова Олексія Валерійовича як голову комісії з припинення або ліквідатора.

18.01.2016 позивач звернувся до відповідача з заявою про грошові вимоги від 16.01.2016, в якій просив визнати грошові вимоги банку в сумі 379 280,16 грн. (237 985,00 грн. - борг по орендним платежам, 21 589,48 грн. - пеня, 111 142,13 грн. - інфляційні втрати, 8 563,55 грн. - 3 % річних, включити такі грошові вимоги до реєстру вимог кредиторів.

15.02.2016 позивач отримав від відповідача відповідь на кредиторську заяву (лист від 05.02.2016 № 152/01-08) про відхилення вимог банку, оскільки надіслала заява не містить документів, що підтверджують вимоги.

Крім того, зазначеним листом Личов О.В. як голова ліквідаційної комісії відповідача повідомив, що строк для заявлення вимог кредиторів закінчився 21.11.2015, і зазначив про те, що вимоги банку не підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів, оскільки відповідна заява надійшла 20.01.2015, тобто після спливу стооку, встановленого для пред'явлення вимог кредиторів.

Вивчивши всі суттєві моменти спірних правовідносин, суд вважає позовні вимоги правомірними, обґрунтованими, оскільки обставини прострочення Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України" перед позивачем документально підтверджені, розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат проведено вірно, тоді як відхилення відповідачем в особі голови ліквідаційної комісії грошових вимог банку відбулося з порушенням законодавства.

Так, судом встановлено, що вимогу про погашення боргу від 02.12.2015 № 04-08/2677 відповідач отримав 07.12.2015, тобто був обізнаний з наявністю вимог з виконання грошового зобов'язання за договором від 01.06.2012 № 40.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що до заяви про грошові вимоги від 16.01.2016 № 04-08/170 позивачем було приєднано розрахунок заборгованості, копію договору оренди від 01.06.2012 № 40, додаткової угоди від 28.02.2014, акту прийому-передачі від 28.02.2014, копію вимоги від 02.12.2015 № 04-08/2677, довідку про розмір заборгованості. Тобто, твердження голови ліквідаційної комісії відповідача про відсутність документів, що підтверджують вимоги, які наведені у листі від 05.02.2016 № 152/01-08 не відповідають дійсності, а тому дії голови ліквідаційної комісії з відхилення грошових вимог банку є неправомірними та такими, що порушують права та законні інтереси позивача.

Відповідно до ч. 3-6 ст. 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

У ч. 8 ст. 111 Цивільного кодексу України передбачено, що ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Згідно з відомостями, оприлюдненими в спеціалізованому друкованому засобі масової інформації "Бюлетень державної реєстрації", строк заявлення кредиторських вимог до Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України" завершився 21.11.2015.

Суд враховує, що позивач порушив строк на звернення з вимогами до відповідача у зв'язку з його ліквідацією, проте, такий пропуск не повинен мати своїм наслідком відхилення законних грошових вимог, оскільки законодавство не встановлює саме таких наслідків пропуску цього часового проміжку.

Так, у ст. 112 Цивільного кодексу України визначено, що у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом;

2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності;

3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів);

4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги.

Черговість задоволення вимог кредиторів за договорами страхування визначається законом.

У разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред'явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.

Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

З матеріалів справи слідує, що позивач у місячний строк після отримання 15.02.2016 листа відповідача про відхилення грошових вимог звернувся до суду з даним позовом, а тому його вимоги не можуть вважатися погашеними та повинні бути задоволені з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно в порядку ч. 4 ст. 112 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 8 ст. 111 Цивільного кодексу України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Зважаючи на встановлені судом фактичні обставини справи, якими підтверджується законність грошових вимог позивача, заявлених до відповідача за заявою від 16.01.2016, а також, спростовуються посилання голови ліквідаційної комісії на погашення грошових вимог банку в сумі 379 280,16 грн., приймаючи до уваги норми ч. 8 ст. 111 Цивільного кодексу України суд вважає за належне задовольнити позов в порядку діючого господарського процесуального законодавства, яким встановлено спеціальне коло сторін господарського процесу.

Згідно з положеннями ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у ст. 1 цього Кодексу. При цьому, відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави стверджувати, що пред'явлення позовних вимог в господарський суд для захисту прав та інтересів здійснюється лише до суб'єктів, котрі наділені статусом юридичної особи або ж громадян, які в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

При цьому, законодавчо встановлена можливість звернення до суду державних та інших органів, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, яка передбачена у ч. 2 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України не співвідноситься з даним позовом і предметом спору у ньому.

Оскільки позовні вимоги заявлені до ліквідаційної комісії державного підприємства, яка не наділена правами юридичної особи та навіть будь-яким правовим статусом, який дозволяє саме ліквідаційній комісії бути стороною господарського процесу, позовні вимоги до неї не можуть бути предметом розгляду господарського суду.

Як вказувалося вище, ч. 4 ст. 105 Цивільного кодексу України встановлено до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Приймаючи до уваги наведені вище положення господарського процесуального кодексу України та Цивільного кодексу України, суд вважає за належне задовольнити позовну вимогу, адресовану голові ліквідаційної комісії в порядку діючого процесуального законодавства, зобов'язавши Державне підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України в особі ліквідаційної комісії включити грошові вимоги банку до реєстру вимог кредиторів і проміжного ліквідаційного балансу.

Як встановлено у ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач, який належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи жодним чином не спростував тверджень позивача, покладених в основу позову, які, відповідно, підтвердилися в ході розгляду спору по суті.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-38 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк національний кредит" (04053, м. Київ, вул. Тургенівська, 52/58, ідентифікаційний код 20057663) до Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (04116, м. Київ, вул. Василевської, 13, корп. 1, літера А, ідентифікаційний код 23704086) в розмірі 379 280 (триста сімдесят дев'ять тисяч двісті вісімдесят) грн. 16 коп.

3. Зобов'язати Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України в особі ліквідаційної комісії (04116, м. Київ, вул. Василевської, 13, корп. 1, літера А, ідентифікаційний код 23704086) включити вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк національний кредит" (04053, м. Київ, вул. Тургенівська, 52/58, ідентифікаційний код 20057663) в розмірі 379 280 (триста сімдесят дев'ять тисяч двісті вісімдесят) грн. 16 коп. до проміжного ліквідаційного балансу та реєстру вимог кредиторів.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко

Дата складання рішення 29.04.2016 р.