ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.04.2016 Справа № 905/739/16

Господарський суд Донецької області у складі

головуючого судді Кучерявої О.О.,

при секретарі судового засідання Соколовій С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства Компанії «Трансбуд Інжиніринг»

до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський графітовий комбінат»

про стягнення заборгованості в розмірі 43425, 03 грн., з яких сума основного боргу 24000 грн., 3% річних в розмірі 1353, 03 грн., інфляційні витрати в розмірі 18072 грн.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, директор,

ОСОБА_2, за довір. від 15.03.2016 р.,

від відповідача: не зявився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство Компанія «Трансбуд Інжиніринг» звернулось до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський графітовий комбінат» про стягнення заборгованості в розмірі 43425, 03 грн., з яких сума основного боргу 24000 грн., 3% річних в розмірі 1353, 03 грн., інфляційні витрати в розмірі 18072 грн.

Правовою підставою стягнення позивач вважає норми статей 530, 625, 920 Цивільного кодексу України. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на не виконання відповідачем грошового зобовязання щодо сплати за отримані транспортні послуги за договором №27 від 12 липня 2011 року. Заборгованість склала 24000 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами здачі прийняття робіт. У звязку з чим, на адресу відповідача надсилались листи з вимогою сплатити заборгованість.

У звязку із невиконанням відповідачем грошового зобовязання позивачем відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України нараховано 3% річних в розмірі 1353, 03 грн. та інфляційні витрати в розмірі 18072 грн.

На підставі зазначеного просив задовольнити позовні вимоги.

05 квітня 2016 року, 08 квітня 2016 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшли заяви про застосування строків позовної давності в порядку статті 258 Цивільного Кодексу України та відмовити в задоволенні позовних вимог.

13 квітня 2016 року представником позивача надане через канцелярію суду письмове пояснення на заяву про застосування строків позовної давності, в яких просив відмовити в задоволені вказаної заяви.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позові та письмових поясненнях.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки невідомі. Заяв про розгляд справи у його відсутність не надходило.

Клопотань щодо фіксації судового процесу не заявлено, у звязку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами. Вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд,

ВСТАНОВИВ:

12 червня 2011 року між Приватним підприємством Компанією «Трансбуд Інжиніринг» (Перевізник) та Відкритим акціонерним товариством 2маріупольський графітовий комбінат» (Замовник) укладений договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом №27 (надалі договір).

Відповідно до пункту 1.1 договір регулює взаємовідносини сторін при організації перевезення вантажів Замовника на підставі заявок автомобільним транспортом Перевізника.

Розміри плати за перевезення вантажів, а також розміри платежів за виконання перевізником повязаних з перевезенням транспортних операцій та послуг, визначається згідно виставленим рахункам (пункт 3.1 договору).

27 квітня 2012 року сторонами складена та підписана додаткова угода №1 до договору, в якій зазначені нові реквізити замовника.

Додатковою угодою №2 від 02 січня 2013 року сторони продовжили строк дії договору до 31 грудня 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов договору сторонами складені та підписані акти здачі-прийняття (надання послуг):

№120701 від 12 липня 2013 року по транспортним послугам з перевезення вантажу КАМАЗ 53208 з пр. за маршрутом Запоріжжя Маріуполь вартістю 4000 грн.

№031002 від 03 жовтня 2013 року по транспортним послугам з перевезення вантажу КАМАЗ 53208 з прич. по маршруту Запоріжжя-Маріуполь на суму 2000 грн.

№ 150405 від 15 квітня 2013 року по транспортним послугам з перевезення вант КАМАЗ 5410 за маршрутом Запоріжжя Маріуполь на суму 4000 грн.

№110402 від 11 квітня 2013 року по транспортним послугам з перевезення вантажу КАМАЗ 53208 з пр. по маршруту Запоріжжя-Маріуполь на суму 4000 грн.

№230502 від 23 травня 2013 року по транспортним послугам з перевезення вантажу SCANIA по маршруту Запоріжжя Маріуполь на суму 2000 грн.

№300402 від 30 квітня 2013 року по транспортним послугам з перевезення КАМАЗ 5410 за маршрутом Запоріжжя Маріуполь на суму 2000 грн.

№180602 від 18 червня 2013 року по транспортним послугам з перевезення вантажу SCANIA по маршруту Запоріжжя Маріуполь на суму 2000 грн.

№070603 від 07 червня 2013 року по транспортним послугам з перевезення вантажу КАМАЗ 53208 з пр. по маршруту Запоріжжя Маріуполь на суму 4000 грн

Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, в даному випадку, акти є первинними обліковими документами в розумінні вищезазначеного Закону та їх підписання підтверджує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, а тому є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за здійсненні послуги з перевезення вантажу.

Факт перевезення вантажу підтверджується також наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними від 11 квітня 2013 року, від 15 квітня 2013 року, від 30 квітня 2013 року, від 23 травня 2013 року, від 07 червня 2013 року, від 18 червня 2013 року, від 12 липня 2013 року, від 30 жовтня 2013 року.

Позивачем виставлялись рахунки фактури на оплату транспортних послуг з перевезення вантажу: №110402 від 11 квітня 2013 року на суму 4000 грн., №150405 від 15 квітня 2013 року на суму 4000 грн., №300402 від 30 квітня 2013 року на суму 2000 грн., №230502 від 23 травня 2013 року на суму 2000 грн., №070603 від 07 червня 2013 року на суму 4000 грн., №180602 від 18 червня 2013 року на суму 2000 грн., №120701 від 12 липня 2013 року на суму 4000 грн., №031002 від 03 жовтня 2013 року на суму 2000 грн.

Рахунки направлені позивачем на адресу відповідача поштою, про що свідчить опис вкладення до цінного листа з повідомленням. Згідно із повідомленням про вручення поштового відправлення рахунки отримані відповідачем 12 березня 2014 року.

Відповідно до пункту 3.4 договору замовник проводить оплату за кожне перевезення на протязі трьох банківських днів з моменту отримання рахунку від перевізника. Попередня оплата здійснюється за згодою сторін.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що попередня оплата не здійснювалась.

Таким чином обовязок щодо сплати суми боргу за договором виник у відповідача 18 березня 2014 року.

Листом від 18 березня 2014 року №136 відповідач визнав суму боргу згідно договору.

24 березня 2014 року позивачем на адресу відповідача надіслана претензія щодо сплати суми боргу в розмірі 24000 грн.

12 грудня 2014 року на адресу відповідача позивачем надіслана претензія щодо сплати суми основного боргу з урахуванням інфляційних витрат в розмірі 28243, 20 грн.

20 січня 2015 року відповідачем направлено відповідь на претензію, в якій останній просив надати документи в обґрунтування вимог викладених в претензії.

Як встановлено судом та підтверджується поданими позивачем доказами, між сторонами виникли господарські відносини, які за своєю правовою природою охоплюються визначенням договору перевезення вантажу автомобільним транспортом.

Згідно із частиною 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобовязується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобовязується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Сторони умовами договору дійшли згоди щодо оплати за надані послуги з перевезення замовником.

Позивач належним чином виконав умови укладеного договору та надав відповідачу транспорті послуги з перевезення вантажу у відповідності до договору, що підтверджується дослідженими вище актами, підписаним сторонами у справі без доповнень та зауважень та скріпленим печатками їх підприємств.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте, визнаючи правомірність позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу в розмірі 24000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 2 статті 258 Цивільного Кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог, що виникли у звязку з перевезенням вантажу.

Згідно пунктами 1, 5 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Статтею 264 Цивільного Кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається спочатку. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи, рахунки на оплату відповідач отримав 12 березня 2014 року, відтак відповідно до умов договору у відповідача виник обов'язок оплатити надані послуги з перевезення 18 березня 2014 року. Обовязок по сплаті суми боргу визнаний відповідачем у листі від 18 березня 2014 року.

З поштового штемпелю на конверті вбачається, що позивач направив поштою до господарського суду позов 15 лютого 2016 року, тобто після закінчення річного строку, встановленого статтею 258 Цивільного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності.

Таким чином, враховуючи вимоги частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України, які передбачають, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, здійсненою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного підприємства Компанії «Трансбуд Інжиніринг» до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський графітовий комбінат»

про стягнення заборгованості в розмірі 43425, 03 грн., з яких сума основного боргу 24000 грн., 3% річних в розмірі 1353, 03 грн., інфляційні витрати в розмірі 18072 грн. відмовити.

У судовому засіданні 21 квітня 2016 року проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення складено та підписано 26 квітня 2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Суддя О.О. Кучерява