РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2016Справа №910/13695/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк»

до Приватного підприємства «Інтертон»

про стягнення 26 219,65 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Гончаренко Є.В., за довіреністю

від відповідача: Ващинець І.І., Стеценко О.Ю., за довіреностями.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.07.2015 у справі № 910/13695/15 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" (позивач), присуджено до стягнення з Приватного підприємства "Інтертон" (відповідач) на користь позивача 20 128,12 грн боргу по кредиту, 2 841,91 грн заборгованості за відсотками, 1 588,19 грн пені за прострочення кредиту, 311,87 грн пені за прострочення сплати відсотків, 1 006,41 грн штрафу за несвоєчасне повернення кредиту та 343,15 грн штрафу за несвоєчасну сплату відсотків.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2015 у даній справі задоволено апеляційну скаргу Приватного підприємства "Інтертон", скасовано рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2015 та прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.02.2016 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2015 у справі № 910/13695/15 та рішення господарського суду м. Києва від 09.07.2015 скасовано, справу № 910/13695/15 направлено на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Згідно з Розпорядженням Керівника апарату господарського суду міста Києва № 04-23/296 від 17.02.2016 призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/13695/15, за результатами якого зазначену справу передано для розгляду судді Нечаю О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.02.2016 суддею Нечаєм О.В. було прийнято справу до свого провадження, розгляд справи призначено на 02.03.2016.

У судове засідання 02.03.2016 представник позивача з'явився та подав письмові пояснення по справі. Вимоги узвали господарського суду міста Києва від 19.02.2016 позивач виконав.

У судове засідання 02.03.2016 представник відповідача з'явився та подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 19.02.2016 відповідач не виконав.

У судовому засіданні 02.03.2016 судом було оголошено перерву до 06.04.2016.

01.04.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано письмові пояснення по справі.

У судове засідання 06.04.2016 представники сторін з'явились.

Враховуючи необхідність витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 20.04.2016.

18.04.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

19.04.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 20.04.2016 представник позивача з'явився, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідача у судове засідання 20.04.2016 з'явились, надали усні пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечували.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

08.04.2013 між Публічним акціонерним товариством "Старокиївський банк" (далі - кредитор, позивач) і Приватним підприємством "Інтертон" (далі - позичальник, відповідач) було укладено Кредитний договір № 6-2013 (далі - Кредитний договір), за умовами якого кредитор надає кредит на оплату розрахункових документів позичальнику при відсутності грошових коштів на його поточному рахунку, в межах встановленого ліміту кредитування у розмірі 250 000,00 грн на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності для ведення статутної діяльності, а позичальник зобов'язується використати його у відповідності до цільового призначення та повернути кредитору кредит, відсотки по ньому, а також сплатити інші платежі за надані супутні послуги на умовах та в строк, передбачений договором.

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору кредит надається позичальнику з кінцевим терміном погашення 06.04.2015 (включно) або в інший термін, визначений у заяві клієнта про повне дострокове погашення кредиту або достроковій вимозі банку відповідно до вимог, визначених договором та чинним законодавством України.

Плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 35% річних (пункт 1.3 Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 07.04.2014).

Пунктом 2.1 Кредитного договору передбачено, що кредитування здійснюється шляхом оплати розрахункових документів позичальника, надісланих в банк до 16-30 год. на суму, що перевищує залишок коштів на його поточному рахунку № 97, відкритого у Банку, МФО 321477, в межах встановленого ліміту кредитування.

Кредитор проводить щоденне списання коштів, що надійшли на поточний рахунок позичальника № 97 станом на 17-00 годину, в рахунок погашення заборгованості по кредиту та відсотках за користування кредитом. Кошти, що надходять на поточний рахунок позичальника списуються кредитором в порядку, передбаченому пунктом 3.5 договору (пункт 3.1 Кредитного договору).

Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору відсотки за користування кредитом нараховуються кредитором щоденно по фактичному залишку заборгованості по кредиту. Для обліку нарахованих відсотків відкривається рахунок нарахованих відсотків № 97. Позичальник зобов'язаний відсотки, нараховані за користування кредитними ресурсами, сплачувати не рідше одного разу на місяць.

Згідно з п. 3.5 Кредитного договору у випадку порушення позичальником строків повернення кредиту, відсотків по ньому і виникнення у позичальника у зв'язку з цим зобов'язань по сплаті штрафу відповідно до пунктів 5.2, 5.3, 5.4, кошти, які надходять від позичальника на погашення кредиту, кредитор буде зараховувати в наступній послідовності:

- витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання зобов'язання;

- штраф за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом;

- пеню за кожний день прострочки повернення кредиту; пеню за кожний день прострочки сплати відсотків; погашення заборгованості по відсотках за користування кредитом;

- погашення заборгованості по кредиту.

Пунктом 4.4.6 Кредитного договору визначено, що кредитор має право здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунків клієнта у ПАТ «Старокиївський банк» у випадках, передбачених в п. 2.4.

Підписанням Кредитного договору, з метою виконання всіх своїх грошових зобов'язань за цим Договором, а також з метою відшкодування витрат кредитора у разі їх виникнення позичальник, без додаткової своєї згоди, надає право та доручає кредитору здійснювати договірне списання коштів позичальника на користь кредитора з будь-яких своїх поточних вкладників рахунків, відкритих у кредитора чи таких, які можуть бути відкриті в майбутньому, а саме:

- в сумі та валюті фактичної заборгованості позичальника за цим Договором;

- в сумі коштів в іншій валюті, що дорівнює сумі коштів фактичної заборгованості позичальника за цим Договором і витрат кредитора зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, які пов'язані з операціями купівлі-продажу/обміну іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України та/або її обміном на Міжнародному валютному ринку України за поточним курсом, що існує на момент такого списання на МВРУ та/або МВР.

На виконання умов Кредитного договору, позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 2 097 508,01 грн, відповідачем в свою чергу повернуто кредитні кошти в сумі 2 077 379,89 грн.

27.03.2013 сторонами також було укладено Договір банківського рахунку юридичної особи/фізичної особи-підприємця в національній валюті № 5197 (далі - Договір банківського рахунку), відповідно до умов якого банк відкриває клієнту поточний рахунок в національній валюті № 97 та здійснює його розрахунково-касове обслуговування згідно із Статутом банку, внутрішніми положеннями банку, чинним законодавством України.

17.06.2014 на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.06.2014 № 365 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 50 про запровадження з 18.06.2014 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в банку; тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 3 місяці з 18.06.2014 по 18.09.2014.

В подальшому, на рахунки відповідача надійшли кошти:

- на рахунок № 97: 20.06.2014 - 869,00 грн, 20.06.2014 - 869,00 грн, 27.06.2014 - 450,00 грн, 27.06.2014 - 720,00 грн, 01.07.2014 - 840,00 грн, 01.07.2014 - 840,00 грн, 02.07.2014 - 750,00 грн, 02.07.2014 - 750,00 грн;

- на рахунок № 97: 23.06.2014 - 14 040,12 грн.

Відповідач листом від 04.07.2014 повідомив позивача про те, що станом на 03.07.2014 на рахунку № 97 є залишок коштів в сумі 14 040,12 грн, а на рахунку № 97 - 6 088,00 грн, та оскільки відповідач має кредиторську заборгованість згідно з Кредитним договором в сумі 20 128,12 грн, просив зарахувати вказані кошти в рахунок погашення відсотків та часткового погашення кредиту.

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 20 128,12 грн заборгованості по поверненню кредитних коштів, 2 841,91 грн заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами; 1 588,19 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту, 311,87 грн пені за несвоєчасну сплату процентів, 1 006,41 грн штрафу за несвоєчасне повернення кредитних коштів, 343,15 грн штрафу за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом.

На час запровадження тимчасової адміністрації у позивача діяла стаття 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції, відповідно до якої під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом; 2) витрат, пов'язаних із забезпеченням його операційної діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті; 3) виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку. Зобов'язання банку, передбачені пунктами 2 і 3 частини шостої цієї статті, виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду. З метою забезпечення виконання зобов'язань банку, передбачених пунктом 1 частини шостої цієї статті, Фонд має право надати банку цільову позику.

Законом України від 04.07.2014 № 1586-VII, який набрав чинності з 11.07.2014, частину шосту статті 36 доповнено пунктом 5, згідно з яким обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації.

З огляду на вищенаведене, позивач під час тимчасової адміністрації та до 11.07.2014 не мав права виконувати платіжні доручення відповідача та здійснювати договірне списання коштів, що надійшли на рахунки відповідача під час тимчасової адміністрації. Проте після 11.07.2014 банк був зобов'язаний виконувати платіжні доручення відповідача та здійснити договірне списання вказаних коштів в рахунок погашення заборгованості відповідача за Кредитним договором.

Таким чином, суд зазначає, що оскільки кошти, наявні на рахунках відповідача у позивача, надійшли під час тимчасової адміністрації, з 11.07.2014 на зазначені кошти не поширювались обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Отже незалежно від того, що вказані кошти надійшли після введення у позивача тимчасової адміністрації та до набрання чинності Законом України від 04.07.2014 № 1586-VII, оскільки правова природа вказаних коштів не змінилась після набрання зазначеним законом чинності, з 11.07.2014 банк мав можливість та повинен був виконати свої зобов'язання за Кредитним договором щодо договірного списання коштів для погашення заборгованості за кредитом, які надійшли на рахунки відповідача з 20.06.2014 по 02.07.2014, тобто під час тимчасової адміністрації, незалежно від того, чи подавались відповідачем позивачу на виконання відповідні платіжні доручення на їх перерахування банку в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором.

Як вже було встановлено судом, на рахунки відповідача надходили кошти:

- на рахунок № 97: 20.06.2014 - 869,00 грн, 20.06.2014 - 869,00 грн, 27.06.2014 - 450,00 грн, 27.06.2014 - 720,00 грн, 01.07.2014 - 840,00 грн, 01.07.2014 - 840,00 грн, 02.07.2014 - 750,00 грн, 02.07.2014 - 750,00 грн;

- на рахунок № 97: 23.06.2014 - 14 040,12 грн,

що підтверджуються банківськими виписками по особовим рахункам відповідача.

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої наказом Державної податкової служби України 05.07.2012 N 583, первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Таким чином, оскільки з 11.07.2014 банк мав можливість та повинен був виконати свої зобов'язання за Кредитним договором щодо списання коштів для погашення кредиту, у порядку встановленому умовами Кредитного договору, суд, дослідивши розрахунок позивача щодо розміру заборгованості за Кредитним договором, з урахуванням черговості погашення заборгованості, визначеної умовами договору, з урахуванням коштів, що надійшли на рахунки відповідача під час тимчасової адміністрації, встановив, що у відповідача перед позивачем за Кредитним договором залишилась лише заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі 246,13 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по поверненню кредиту в розмірі 20 128,12 грн підлягають частковому задоволенню в розмірі 246,13 грн.

Судом досліджено розрахунок, долучений позивачем до позовної заяви, та банківські виписки по особовому рахунку відповідача, а також здійснено власний розрахунок, з урахуванням того, що банк зобов'язаний був здійснити договірне списання, та відповідно з урахуванням встановленої судом суми заборгованості по поверненню кредиту, яка залишалась непокрита коштами, що надійшли на рахунки відповідача під час тимчасової адміністрації у позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитним коштами підлягають частковому задоволенню в розмірі 26,86 грн.

Згідно з п. 5.2 Кредитного договору при порушенні строку повернення кредиту, нараховується пеня за кожен день прострочки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочки від суми неповерненого кредиту.

У відповідності до п. 5.3 Кредитного договору при порушенні строку сплати відсотків згідно п. 3.2 Договору нараховується пеня за кожен день прострочки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочки від нарахованої суми заборгованості по відсотках.

Пунктом 5.4 Кредитного договору встановлено, що при порушенні строків повернення кредиту або сплати відсотків, зазначених в пунктах 1.2, 3.2, позичальник зобов'язується сплатити кредитору за кожний несвоєчасний платіж одноразовий штраф у розмірі 5 % від неповерненої суми кредиту та/або несплаченої суми відсотків. Позичальник зобов'язаний сплатити суму штрафу на рахунок кредитора № 10 в ПАТ «Старокиївський банк», МФО 321477 в десятиденний термін з моменту порушення строку сплати відсотків та/або повернення кредиту.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Щодо можливості одночасного стягнення пені та штрафу, суд зазначає наступне.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 193 Господарського кодексу України, яка також передбачає, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України, ст. 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом здійснено перерахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум пені та штрафу, з урахуванням встановлених обставин справи та доведеного позивачем розміру заборгованості відповідача по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитним коштами та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня в розмірі 19,42 грн та штраф в розмірі 12,31 грн.

Крім того, судом встановлено, що заявлені відповідачем кредиторські вимоги в розмірі 20 128,12 грн акцептовані позивачем, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією листа позивача вих. № 3059/05-02 від 18.05.2015.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані кредиторські вимоги являють собою вищезазначені кошти в загальній сумі 20 128,12 грн, які надійшли на рахунки відповідача, відкриті у позивача, в період тимчасової адміністрації у позивача, та які позивач був зобов'язаний відповідно до умов Кредитного договору списати в договірному порядку в рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 11.09.2014 № 563 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 17.09.2014 № 92 про початок здійснення процедури ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК" (далі - ПАТ "СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК") та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК".

В подальшому, на підставі частини п'ятої статті 44, пункту 2 частини п'ятої статті 12, частини першої статті 35, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі-Фонд) прийняла рішення від 27 серпня 2015 № 156 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» на 1 рік до 18 вересня 2016 включно.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, враховуючи положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа фонду на ліквідацію позивача має право вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів, в тому числі, шляхом виключення з цього реєстру вимоги відповідача в розмірі 20 128,12 грн, в разі зарахування судом вказаних коштів в рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором, а тому при такому зарахуванні жодні права позивача не будуть порушені.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором, з урахуванням штрафу та пені, в загальному розмірі 26 219,65 грн підлягають частковому задоволенню в розмірі 304,72 грн.

У відповідності до частини 3 статті 49 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" з 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 1 218 грн.

Частиною 22 статті 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на дату подання позовної заяви) встановлено, що від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Виходячи з ціни позову (26 219,65 грн), оскільки позов підлягає частковому задоволенню, судовий збір за подання позовної заяви повинно бути стягнуто з відповідача в дохід бюджету в розмірі 21,23 грн.

Згідно з п. 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21 лютого 2013 року N 7 у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Інтертон» (04070, м. Київ, вулиця Сагайдачного Петра, будинок 3; ідентифікаційний код: 31408379) на користь Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» (01033, м. Київ, вулиця Микільсько-Ботанічна, будинок 6/8; ідентифікаційний код: 19024948) заборгованість по поверненню кредитних коштів в розмірі 246 (двісті сорок шість) грн 13 коп., заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 26 (двадцять шість) грн 86 коп., пеню в розмірі 19 (дев'ятнадцять) грн 42 коп. та штраф в розмірі 12 (дванадцять) грн 31 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Приватного підприємства «Інтертон» (04070, м. Київ, вулиця Сагайдачного Петра, будинок 3; ідентифікаційний код: 31408379) в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 21 (двадцять одна) грн 23 коп.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» (01033, м. Київ, вулиця Микільсько-Ботанічна, будинок 6/8; ідентифікаційний код: 19024948) на користь Приватного підприємства «Інтертон» (04070, м. Київ, вулиця Сагайдачного Петра, будинок 3; ідентифікаційний код: 31408379) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 902 (дев'ятсот дві) грн 88 коп.

6. Стягнути з Приватного підприємства «Інтертон» (04070, м. Київ, вулиця Сагайдачного Петра, будинок 3; ідентифікаційний код: 31408379) на користь Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» (01033, м. Київ, вулиця Микільсько-Ботанічна, будинок 6/8; ідентифікаційний код: 19024948) витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 16 (шістнадцять) грн 99 коп.

Повне рішення складено 27.04.2016.

Суддя О.В. Нечай