ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.04.16р. Справа № 904/1641/16
За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "СМІЛЯНСЬКА ХЛОДНЯ", с. Холоднянське, Смілянський район, Черкаська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРОЗЕН ТРЕЙД", смт. Ювілейне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором відповідального зберігання у розмірі 442 945, 51 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність №11/01/16-1 від 11.01.2016р.;

- ОСОБА_2, довіреність №11/01/16-3 від 11.01.2016р.;

- ОСОБА_3, довіреність № 11/01/16-2 від 11.01.2016р.;

від відповідача - не з'явився.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СМІЛЯНСЬКА ХЛОДНЯ" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 08.04.16р., просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРОЗЕН ТРЕЙД" (далі - відповідач) суму 394 391, 00 грн. основного боргу, 48 554, 51 грн. пені, а всього 442 945, 51 грн. заборгованості за порушення виконання зобовязань за договором відповідального зберігання №22 від 01.09.15р.

Представник позивача наполягає на задоволенні уточнених позовних вимог.

Відповідач у судове засідання 20.01.2016 року не зявився, надіслав клопотання, яким повідомляє про неможливість направити уповноваженого представника у судове засідання у звязку з хворобою останнього, на підставі чого просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Розглянувши подане клопотання, суд зазначає наступне.

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Крім того, відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач вказує хворобу уповноваженого представника, проте відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин, наведених в клопотанні.

Окрім того, положеннями статті 28 ГПК України визначено, що справи юридичних осіб в господарському суді можуть вести як керівники та інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами так і представники, повноваження яких підтверджується довіреністю від імені підприємства.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача.

В матеріалах справи наявний відзив відповідача, згідно якого останній заперечує проти позову, вказує, що між позивачем та відповідачем укладалась лише одна ОСОБА_4 угода № 1 від 02.09.2015 року до договору, якою змінювались п.2.6 договору (щодо порядку видачі майна) та п.6.3 договору (щодо відповідальності зберігача). Разом з тим, відповідач вказує, що в позовній заяві неправомірно визначена вартість послуг за договором у розмірі 6 грн., оскільки договором передбачена вартість послуг у розмірі 3,00 грн. (три гривні) з ПДВ за одне паллетемісце протягом однієї доби зберігання/розміщення. Також відповідач вказує, що 5-денний строк для оплати послуг відповідачем не порушений, а вимоги позивача щодо сплати заборгованості за договором та пені є необґрунтованими, оскільки відповідач на свою адресу не отримував рахунку на оплату послуг позивача за договором, що згідно договору є умовою, за якої починається перебіг строку для оплати послуг. Разом з тим, відповідач вказує, що ним здійснені платежі за договором на загальну суму 131 215,00 грн.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

01.09.2015 року між позивачем (зберігач) та відповідачем (поклажодавець) укладено договір відповідального зберігання №222 (далі - Договір), в порядку та на умовах, якого поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання протягом строку Договору: продукти харчування, які знаходяться у глибокій заморозці або є охолодженими (далі - майно) (п.1.1 Договору).

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Приписами статті 963 Цивільного кодексу України визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання (ч.1 ст. 946 ЦК України).

За умовами пункту 5.2, 5.3 Договору за послуги поклажодавець сплачує зберігачу плату у розмірі 3,00 грн. (три гривні) за одне паллетомісце протягом однієї доби зберігання/розміщення (із розрахунку 1 паллета відповідає 650 кг МАЙНА). Плата за послуги перераховується і поклажодавцем на розрахунковий рахунок зберігача, протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг та виставленого зберігачем рахунку.

ОСОБА_4 угодою №1 сторони погодили, що з 01.10.2015 року Договору за послуги поклажодавець сплачує зберігачу плату у розмірі 6 грн. (шість гривень) за одне паллетомісце протягом однієї доби зберігання/розміщення (із розрахунку 1 паллета відповідає 675 кг МАЙНА). Плата за послуги перераховується і поклажодавцем на розрахунковий рахунок зберігача, протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає, що на виконання умов Договору позивачем надано відповідачу послуги зі зберігання майна відповідача, що підтверджується актами прийому-передачі наданих послуг, підписаними та скріпленими печатками підприємств обох сторін (а.с.16-18), проте відповідачем порушено взяті на себе зобовязання в частині повного та своєчасного внесення обумовленої Договором плати за зберігання майна відповідача, у звязку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 394 391, 00 грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків (а.с. 43).

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості.

Положеннями ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу країни виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

У випадку порушення термінів оплати, зазначених у цьому Договорі, поклажодавець сплачує зберігачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата фінансових санкцій не звільняє поклажодавця від виконання належним чином своїх зобов'язань перед зберігачем згідно даного договору у повному обсязі (п.6.6 Договору).

Так, позивач нарахував до сплати відповідачу пеню за період з 09.11.15р. по 10.03.16р. у розмірі 48 554, 51 грн.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування, суд визнає їх обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов, суд зазначає наступне.

Твердження відповідача стосовно підписання сторонами виключно однієї ОСОБА_4 угоди №1 від 02.09.2015 року відхиляються судом з наступних підстав.

ОСОБА_4 угода №1 від 15.10.2015 року, підписана з боку ТОВ «СМІЛЯНСЬКА ХЛОДНЯ» директором ОСОБА_5, повноваження якого підтверджуються протоколом №23 загальних зборів ТОВ «СМІЛЯНСЬКА ХЛОДНЯ» від 12.10.2015 року.

Разом з тим, надана відповідачем ОСОБА_4 угода №1 (а.с.53), якою був встановлений порядок видачі майна та відповідальність зберігача, датована 02.09.2015 року, проте позивач в своєму позові посилається на ОСОБА_4 угоду №1, яка датована 15.10.2015 року, та якою встановлено що за послуги поклажодавець сплачує зберігачу плату у розмірі 6 грн. (шість гривень) з ПДВ за одне паллетомісце протягом однієї доби зберігання/розміщення (із розрахунку 1 паллета відповідає 650 кг МАЙНА), тобто зовсім інша дата укладання та предмет додаткової угоди.

Таким чином, додаткова угода №1 від 02.09.2015 року до Договору відповідального зберігання №222 від 01.09.2015 р. та ОСОБА_4 угода №1 від 15.10.2015 року до Договору відповідального зберігання №222 від 01.09.2015 р. є різними додатковими угодами, які вносили різні за своїми змістом зміни в договір відповідального зберігання №222 від 01.09.2015 р. та в різний час.

Також, на підтвердження укладання та виконання ОСОБА_4 угоди № 1 від 15.10.2015 року до Договору відповідального зберігання №222 від 01.09.2015 р., якої було встановлено плату у розмірі 6грн. (шість гривень) з ПДВ за одне паллетомісце протягом однієї доби зберігання/розміщення (із розрахунку 1 паллета відповідає 650 кг МАЙНА), були підписані з боку ТОВ «ФРОЗЕН ТРЕЙД» акти приймання-передачі наданих послуг, а також акт звірки взаєморозрахунків від 15.12.2015 р.

Заперечення відповідача в частині ненастання строку оплати послуг згідно Договору, відхиляються судом, оскільки сторонами підписано акти прийому-передачі наданих послуг, сплинув 5-денний строк з моменту їх підписання, а отже, у відповідності до п.5.3 Договору в редакції ОСОБА_4 угоди №1 від 15.10.15р., настав строк для оплати послуг. Разом з тим, пеня за порушення термінів оплати наданих послуг нарахована позивачем відповідно до умов п. 6.6 Договору, а тому заперечення відповідача щодо необґрунтованості нарахування до сплати відповідачу розміру пені також відхиляються судом.

Щодо заперечень відповідача з приводу неврахування позивачем оплати, здійсненої відповідачем 27.10.15р. на суму 52 215,00 грн., суд зазначає, що 08.04.2016 року позивачем уточнено позовні вимоги з врахуванням оплати відповідача на суму 52 215,00 грн. та, відповідно, зменшено розмір позовних вимог.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Викладене є підставою для задоволення уточнених позовних вимог в повному обсязі.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на відповідача.

Між тим, 08.04.2016 року позивач звернувся до господарського суду з клопотанням про повернення надмірно сплаченого судового збору.

Розглянувши подану заяву, суд зазначає наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення такого збору визначаються Законом України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 зазначеного Закону, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За умовами ч. 3 ст. 7 цього ж Закону, повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Відповідно до п.2.1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовних заяв майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Враховуючи, що ціна даного позову складає 442 945, 15 грн., розмір судового збору, який мав бути сплачений позивачем, становить 6 644, 18 грн.

Оскільки позивачем сплачено судовий збір в розмірі 7 509, 19 грн., суд вважає за необхідне повернути з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю "СМІЛЯНСЬКА ХЛОДНЯ" суму надмірно сплаченого судового збору в розмірі 865, 01 грн., зарахованого на підставі платіжного доручення №851 від 10.03.16р. про сплату судового збору в розмірі 7 509, 19 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРОЗЕН ТРЕЙД" (52005, Дніпропетровська область, смт. Ювілейне, вул. Теплична,буд.27-Г; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СМІЛЯНСЬКА ХЛОДНЯ" (20731, Черкаська область, Смілянський район, с. Холоднянське, вул. Ржевська, 24-Б; ) суму 394 391, 00 грн. (триста девяносто чотири тисячі триста девяносто одна грн. 00 коп.) основного боргу, 48 554, 51 грн. (сорок вісім тисяч пятсот пятдесят чотири грн. 51 коп.) пені, 6 644, 18 грн. (шість тисяч шістсот сорок чотири грн. 18 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Винести ухвалу про повернення з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю "СМІЛЯНСЬКА ХЛОДНЯ" (20731, Черкаська область, Смілянський район, с.Холоднянське, вул. Ржевська, 24-Б; ) суми судового збору в розмірі 865, 01 грн. (вісімсот шістдесят пять грн. 01 коп.), зарахованої на підставі платіжного доручення №851 від 10.03.16р. про сплату судового збору в розмірі 7 509, 19 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Повний текст підписаний 29.04.2016р.