донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

26.04.2016 справа №908/6086/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
Секретар судового засідання За участю представників сторін: від позивача від відповідача розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 без участі представника не зявився Публічного акціонерного товариства МетаБанк, м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від11.02.2016 р. (підписано 17.02.2016 р.)
у справі№ 908/6086/15 (суддя Попова І.А.)
за позовомПриватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія, м. Київ
доПублічного акціонерного товариства МетаБанк, м. Запоріжжя
простягнення 5 886,07 грн.
ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство Українська пожежно-страхова компанія, звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства МетаБанк про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 5 886,07 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування за договором страхування № АВ/9673508 від 22.04.2013 р. потерпілій особі в сумі 5 886,07 грн., набув права вимоги останньої до відповідача. Оскільки відповідачем не було повідомлено страхову компанію про настання страхового випадку у строки, передбачені ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також не відшкодовано шкоду, на підставі ст. 38 цього ж Закону, ст. 993 Цивільного кодексу України, ст.27 Закону України «Про страхування», просив стягнути з відповідача 5886,07 грн. суму сплаченого страхового відшкодування.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 11.02.2016 р. позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства МетаБанк на користь Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія 5 886,07 грн. страхового відшкодування в порядку регресу, 1 218,00 грн. судових витрат.

Рішення суду мотивовано обґрунтованістю заявлених позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство МетаБанк звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 11.02.2016 р. у справі № 908/6086/15 повністю та прийняти нове рішення, відмовивши у задоволенні позовних вимог позивача.

Заявник вважає рішення суду безпідставним, таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи. Зазначає, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, є зафіксованим правоохоронними органами; позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування; особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватися на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобовязаннях, адже регресні зобовязання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватися у загальному порядку відшкодування збитків.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 15.03.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 05.04.2016 р.

У звязку з перебуванням у відпустці суддів Склярук О.І. та Ушенко Л.В., протоколом автоматичної зміни складу колегії змінено склад судової колегії, визначивши її у складі: ОСОБА_1 головуючий, судді Агапов О.Л., Геза Т.Д.

Розгляд апеляційної скарги відкладався.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.04.2016р. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. Просив скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 11.02.2016 р. у справі № 908/6086/15 повністю та прийняти нове рішення, відмовивши у задоволенні позовних вимог позивача.

Позивач проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві № 67 від 04.04.2016р. Просив апеляційну скаргу відхилити.

Клопотанням № 67 УПСК АГ від 25.04.2016р. просив розгляд справи здійснювати за відсутності його представника.

Згідно з положеннями ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішень місцевого господарського суду в повному обсязі.

У відповідності до п. п. 2, 3, 4 частини 3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України).

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги виходячи з наступного.

22.04.2013 р. між Приватним акціонерним товариством Українська пожежно-страхова компанія (страховик) та Публічним акціонерним товариством МетаБанк (страхувальник) укладено договір у вигляді Полісу №АВ/9673508 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умовами якого страховиком застраховано цивільно-правову відповідальність страхувальника, пов'язану з експлуатацією наземного транспортного засобу марки DAEWOO Lanos, номерний знак НОМЕР_1, № кузова (шасі, рами) SUPTF69YD5W21775, зі строком дії 00:00 год. 27.04.2013р. до 26.04.2014р. включно.

Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, обумовлена сторонами у розмірі 50 000,00 грн., розмір франшизи 500,00 грн. (п.п. 4, 5 договору страхування).

З матеріалів справи вбачається, що 02.10.2013 р. в м. Запоріжжя по вул. Б.Хмельницького/пр.Леніна відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «DAEWOO Lanos», номерний знак НОМЕР_1, що належить ПАТ «МетаБанк», під керуванням ОСОБА_5, та транспортного засобу «КІА CLARUS», номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_6, під керуванням ОСОБА_7

Вказаний факт підтверджується Відомостями № 9276860 про дорожньо-транспортну пригоду, дата реєстрації в журналі обліку ДТП 02.10.2013р.

Внаслідок ДТП транспортний засіб «КІА CLARUS», номерний знак НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою від 04.10.2013р., актом огляду пошкодженого транспортного засобу від 04.10.2013р.

На замовлення позивача суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_8 проведено оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу, пошкодженого при ДТП, автомобіля «КІА CLARUS», номерний знак НОМЕР_2. Відповідно до Звіту № 311 від 03.01.2014р. вартість нанесеної матеріальної шкоди в результаті ДТП склала 7 663,29 грн., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу 8 743,52 грн.

У звязку зі зверненням ОСОБА_7, зазначена вище дорожньо-транспортна пригода, відповідно до умов договору страхування АВ 9673508 від 22.04.2013р. та норм чинного законодавства України, визнана позивачем страховим випадком, про що 24.04.2014р. складено страховий акт № ОЦ/016/000/14/0061, відповідно до якого сума страхового відшкодування, що підлягала виплаті потерпілому, визначена у розмірі 5 886,07 грн. (з вирахуванням франшизи).

Виплату страхового відшкодування ОСОБА_7 (потерпілому) підтверджено позивачем платіжним дорученням № 4044 від 28.04.2014р. на суму 5 886,07 грн.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31.10.2014р. у справі №310/11655/13-п водія автомобіля ЗАЗ «DAEWOO Lanos», номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_9 визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340,00 грн.

Заявою № 67 від 07.10.2014 р. ТОВ «А.С.А.ГРУП» (в якій вказано на доручення ПрАТ «УПСК» звернутися з даною вимогою), з посиланням на ст. ст. 33.1.2., 38.1.1. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.27 Закону України «Про страхування», звернулося до ПАТ «МетаБанк» про необхідність виплати останнім на користь ПрАТ «УПСК» 5 886,07 грн. Вимога отримана відповідачем 07.10.2014 р., про що свідчить наявна у матеріалах справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 255 з відповідною відміткою, проте відшкодування наведеної суми здійснено не було.

За приписами ст. 993 Цивільного кодексу України, з якою кореспондується ст. 27 Закону України „Про страхування, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, визначальним моментом для звернення з такою вимогою є сам факт виплати страхового відшкодування за договором страхування.

У відповідності до пункту 22.1. ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, за положеннями ст.1191 Цивільного кодексу України, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з пп. "ґ" п.38.1.1 ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, у разі, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Тобто, як вірно зазначено судом першої інстанції, наведена правова норма передбачає наявність у страховика права, у випадку неповідомлення його страхувальником про настання дорожньо-транспортної пригоди, після виплати страхового відшкодування на пред'явлення регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Обовязок страхувальника повідомити страховика про настання страхового випадку, визначений частиною 1 статті 989 Цивільного кодексу України.

Підпунктом 33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент скоєння ДТП) передбачено, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП.

Тому, право страховика подати регресний позов до страхувальника або водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду регламентовано положеннями Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» пов'язується саме із фактом неповідомлення страховика у встановлені законом строки. При цьому, можливість задоволення такого позову залежить від доведеності наявності випадків, передбачених статтею 38 Закону.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, останній вказані вимоги Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не виконав, докази своєчасного повідомлення позивача про настання 02.10.2013 р. страхового випадку в матеріалах справи відсутні, і таких доказів відповідачем до суду не надано, що також не спростовано останнім під час розгляду справи.

При цьому неузгодженість пунктів статей 33 та 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після внесених змін згідно із Законом України від 17.02.2011р. № 3045-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» не може обмежувати встановлене статтею 38 цього Закону право страховика на звернення з регресним позовом до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, у разі недотримання строків і умов повідомлення його про дорожньо-транспортну пригоду, а відтак і не може бути підставою для відмови у позові.

Наведений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року № 6-1цс14, та відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України є обов'язковим для врахування іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Право страховика на відшкодування шкоди в порядку регресу зі страхувальника, який є суб'єктом господарювання, внаслідок спричинення страхового випадку його працівником, повністю узгоджується із загальними засадами правового регулювання відносин, що виникають внаслідок заподіяння позадоговірної шкоди. Так, відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Крім того, згідно з ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина ОСОБА_5 та факт наявності трудових відносин останньої з ПАТ «МетаБанк», який є власником транспортного засобу «DAEWOO Lanos», номерний знак НОМЕР_1, встановлені в Постанові Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31.10.2013р. у справі № 310/11655/13-п.

Таким чином, особою відповідальною за завдані збитки, є ПАТ «МетаБанк».

Щодо наполягання ПАТ «МетаБанк» про неотримання ним жодних вимог та претензій від позивача після виплати страхового відшкодування, суд зазначає наступне.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту. З огляду на викладене позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, а може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України № 3-38гс12 від 28.08.2012 р.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Твердження заявника апеляційної скарги про порушення і неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, у звязку з чим відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду Запорізької області від 11.02.2016 р. (підписано 17.02.2016 р.) у справі № 908/6086/15.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги ПАТ МетаБанк.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства МетаБанк на рішення господарського суду Запорізької області від 11.02.2016 р. (підписано 17.02.2016 р.) у справі № 908/6086/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 11.02.2016 р. (підписано 17.02.2016 р.) у справі № 908/6086/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М. Дучал

Судді О.Л.Агапов

ОСОБА_3

Надруковано 5 екз.:

1-позивачу

1-відповідачу

1- у справу

1- ДАГС

1 - ГСЗО