ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2016 р. Справа №920/108/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача - Борсука С.В., за довіреністю б/н від 11.01.2016р.,

відповідача - ОСОБА_2 (особисто),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду, апеляційну скаргу Підприємства споживчої кооперації "Шосткінський ринок" Сумської обласної спілки споживчих товариств (вх.№1002С/1 від 05.04.2016р.), на рішення господарського суду Сумської області від 14.03.2016р. у справі №920/108/16,

за позовом Підприємства споживчої кооперації "Шосткінський ринок" Сумської обласної спілки споживчих товариств, м. Шостка, Сумська обл.,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Шостка, Сумська обл.,

про звільнення земельної ділянки та стягнення 23664,85 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Підприємство споживчої кооперації "Шосткінський ринок" Сумської обласної спілки споживчих товариств звернулось до відповідача - ФОП ОСОБА_2 із позовною заявою, в якій просило суд: зобов'язати ФОП ОСОБА_2 звільнити частину земельної ділянки в розмірі 23 кв.м., розміщену на земельній ділянці загальною площею 0,8648 га з кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на території Шосткінської міської ради Сумської області за адресою: АДРЕСА_1, та знаходиться в оренді у Підприємства споживчої кооперації "Шосткінський ринок" Сумської обласної спілки споживчих товариства в м. Шостка, шляхом знесення малої архітектурної форми та звільнення від будь-якого майна, що належить ФОП ОСОБА_2; стягнути з ФОП ОСОБА_2, завданий Підприємству "Шосткінський ринок" Сумської обласної спілки споживчих товариств збиток у вигляді упущеної вигоди у розмірі 23664,85 грн.; стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Рішенням господарського суду Сумської області від 14.03.2016р. (суддя Левченко П.І.) в задоволенні позову - відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 14.03.2016р. у справі №920/108/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.04.2016р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та її розгляд призначено на 25.04.2016р.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№4349 від 25.04.2016р.), в якому просить залишити рішення господарського суду Сумської області від 14.03.2016р. по справі №920/108/16 без змін, а скаргу - без задоволення.

В судовому засідання Харківського апеляційного господарського суду 25.04.2016р. представник позивача просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати. Представник відповідача підтримав свою позицію по справі, проти задоволення апеляційної скарги заперечував, з підстав викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши пояснення уповноважених представників, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм чинного законодавства, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Звертаючись до господарського суду, позивач послався на те, що він є орендарем оспорюваної земельної ділянки на підставі договору оренди земельної ділянки від 01.07.2013р., який укладено (на думку позивача) між ним та Шосткинською міською радою, для комерційного використання, шляхом обслуговування продовольчого ринку по АДРЕСА_1, м. Шостка Сумської області. Відповідно до додаткової угоди від 26.08.2015р. до договору оренди земельної ділянки від 01.07.2013р., строк дії даного договору продовжений на 5 років.

У позовній заяві позивач зазначає, що з 01.07.2013р. відповідач використовує частину земельної ділянки, в розмірі 23 кв. м., на якій розміщена мала архітектурна форма, що належить відповідачу без будь-яких документів підтверджуючих оплату послуг за утримання торгівельного місця та інших послуг та без договору про надання таких послуг, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 28.01.2016 року.

Позивач, також, зазначає, що він звертався до відповідача з пропозицією укласти договір про надання послуг на утримання торгівельного місця, але відповідач проігнорував пропозицію позивача та займає частину земельної ділянки в розмірі 23 кв.м. без будь-яких договорів, які б надавали право користування цією земельною ділянкою відповідачу, що є порушенням вимог статті 93, частини другої статті 152, пункту "в" статті 156 та статей 211, 212 Земельного кодексу України.

Отже, позивач вважає, що відповідач своїми діями щодо самовільного зайняття частини земельної ділянки, завдав позивачеві збитки у вигляді упущеної вигоди, яку б він отримав за звичайних обставин в обслуговуванні цієї частини земельної ділянки за договором про надання послуг з 01.07.2013р. по 04.02.2016р. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, розмір упущеної вигоди за період з 01.07.2013р. по 04.02.2016р. становить 23664,85 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом про зобов'язання відповідача звільнити спірну земельну ділянку та стягнення збитків.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено суду того, що позивач є орендарем спірної земельної ділянки, та в нього є право вимагати звільнення такої земельної ділянки; позивач не довів суду ні порушення його прав відповідачем, ні заподіяння останнім позивачеві збитків у вигляді упущеної вигоди, а відтак суд першої інстанції дійшов висновку про, те що є необґрунтованим розрахунок суми збитків (упущеної вигоди) від несплати за обслуговування торгового місця відповідача площею 23 кв.м. у розмірі 23664,85 грн. за період з 01.07.2013р. по 04.02.2016р.

З даними висновками повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та наявним матеріалам, що є у справі, їм дана правильна та повна правова оцінка.

Повторно переглядаючи справу, здійснивши оцінку обставинам справи та правомірності застосування судом першої інстанції норм матеріального права до даних правовідносин, колегія суддів встановила наступне.

За вимогами частини другої статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно пункту "в" статті 156 Земельного кодексу України, землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок.

Як свідчать матеріли справи, відповідно до договору оренди землі від 01.07.2013р., на який посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, останній укладено між Шосткинською міською радою Сумської області та Сумською обласною спілкою споживчих товариств

Відповідно до пункту 1 договору, Шосткинська міська рада Сумської області (орендодавець) на підставі рішення ХІІ сесії VІ скликання Шосткинської міської ради Сумської області від 30.11.2012р. надала, а Сумська обласна спілка споживчих товариств (орендар) прийняла в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,8648 га для комерційного призначення (обслуговування продовольчого ринку) по АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1.

Вказаний договір було зареєстровано Реєстраційною службою Шосткінського міськрайонного управління юстиції у Сумській області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 09.07.2013р. №1576049.

Відповідно до додаткової угоди від 26.08.2015р. до договору оренди землі, укладеного 01.07.2013р. між Шосткінською міською радою та Сумською обласною спілкою споживчих товариств пункт 8 розділу "Строк дії договору" викладено в наступній редакції: "Договір укладено на визначений рішенням XXXIV сесії VI скликання Шосткінської міської Ради від 14.07.2015р., строк - 5 років.".

Тобто, станом на час розгляду справи існує договір оренди спірної земельної ділянки, відповідно до якого землекористувачем (орендарем) за договором оренди землі від 01.07.2013р. є - Сумська обласна спілка споживчих товариств.

Докази визнання недійсним вказаного договору, зміни орендаря спірної земельної ділянки, чи укладання між орендарем земельної ділянки - Сумською обласною спілкою споживчих товариств та позивачем - Підприємством споживчої кооперації "Шосткінський ринок" Сумської обласної спілки споживчих товариств договору суборенди - матеріали справи не містять.

Таким чином, позивач не є стороною договору оренди земельної ділянки від 01.07.2013р., не є орендарем (землекористувачем), не знаходиться у договірних відносинах із відповідачем, а отже у даному випадку позивач не має права вимагати від відповідача звільнення такої земельної ділянки.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту порушених цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Втім, позивачем не доведено підстав для задоволення позову в частині звільнення спірної земельної ділянки відповідачем, в тому числі порушення прав самого позивача.

Щодо посилань апелянта в апеляційній скарзі на те, що він звернувся до суду в інтересах Сумської обласної спілки споживчих товариства та має право представляти вказану спілку на підставі довіреності №06/38 від 01.07.2013р., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у т.ч. іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Згідно з приписами вказаної норми, до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Відповідно до частин 1-2 статті 21 Господарського процесуального кодексу України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Таким чином, процесуальний закон не виключає випадків подання позову в інтересах підприємств та організацій іншою особою та здійснювати представництво інтересів такої особи у судах загальної юрисдикції із повним або вибірковим (частковим) обсягом процесуальних прав та обов'язків.

Відповідно до частин 1, 3 статті 237 Цивільного кодексу України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Тобто, колегія суддів зазначає, що Підприємство споживчої кооперації "Шосткінський ринок" Сумської обласної спілки споживчих товариств може діяти в інтересах Сумської обласної спілки споживчих товариств та подавати відповідні позови до суду, за умови належним чином підтверджених повноважень.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позов у даній справі №920/108/16 було подано безпосередньо представником Підприємства споживчої кооперації "Шосткінський ринок" Сумської обласної спілки споживчих товариств без зазначення що остання юридична особа діє в інтересах іншої; всі доводи позовної заяви зводились до порушення прав саме Підприємства споживчої кооперації "Шосткінський ринок" Сумської обласної спілки споживчих товариств як землекористувача, а прохальна частина позовної заяви містить вимоги щодо здійснення певних дій на корись Підприємства споживчої кооперації "Шосткінський ринок" Сумської обласної спілки споживчих товариств, а не Сумської обласної спілки споживчих товариств.

Колегія суддів вказує, що Сумська обласна спілка споживчих товариств є засновником позивача, в той час, Підприємство споживчої кооперації "Шосткінський ринок" Сумської обласної спілки споживчих товариств та Сумська обласна спілка споживчих товариств є окремими юридичними особами, які окремо одна від іншої ведуть свою юридичну та підприємницьку діяльність, із самостійним у відношенні одна до одної обсягом правоздатності.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено те, що оскільки позивач - Підприємство споживчої кооперації "Шосткінський ринок" Сумської обласної спілки споживчих товариств не є землекористувачем спірної земельної ділянки, то він не може вимагати звільнення такої земельної ділянки від свого імені.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що безпідставними та необґрунтованими є також позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 23664,85 грн.

Відповідно до пункту третього частини другої статті 11 Цивільного кодексу України завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За приписами частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною другою статті 22 Цивільного кодексу України збитки визначаються: 1) як втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) як доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як встановлено вище, між сторонами не існувало договірних зобов'язань, шкода, про стягнення якої заявлено позов у справі, не є наслідком невиконання чи неналежного виконання договору, отже, до вимог про її стягнення підлягають застосуванню норми про відповідальність за делікт.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Виходячи з наведеного, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 Цивільного кодексу України.

При цьому, виходячи із загальних правових норм, протиправність (неправомірність) поведінки означає порушення чужого суб'єктивного права. Під збитками розуміється матеріальна шкода, яка виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому матеріального права та (або) зменшення нематеріального блага.

За відсутності хоча б одного з вказаних вище елементів складу цивільного правопорушення цивільна відповідальність не настає.

Разом з тим, у спірних відносинах апеляційний господарський суд не вбачає складу (всіх елементів) цивільного правопорушення та підстав для стягнення з відповідача збитків у заявленій позивачем до стягнення сумі.

Позивач не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували порушення прав позивача зі сторони відповідача.

Посилання позивача на те, що збитки (упущена вигода) виникли, в тому числі у зв'язку із тим, що відповідач ухилився від підписання договору про надання послуг, колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах справи відсутні належні докази пропозиції позивача відповідачеві укласти договір, а також відсутній текст договору про надання послуг, який начебто надсилався позивачем відповідачеві з листом № 106 від 03.11.2013р. Копія фіскального чеку МВПЗ №7 м. Шостка Сумської області від 03.12.2013р. про відправлення рекомендованого листа не є належним та допустимим доказом відправлення позивачем відповідачеві 03.12.2013р. саме листа №106 від 03.11.2013р. з двома примірниками договору про надання послуг, зміст якого (умови) позивачем не наведений.

Таким чином, оскільки позивач не довів суду свого права на користування земельною ділянкою, на якій розміщена мала архітектурна форма відповідача, то відсутній обов'язок відповідача укласти з позивачем договір про надання послуг з обслуговування торгового місця. При цьому, позивач, як зацікавлена в укладенні договору з відповідачем особа, не звертався до суду з заявою про зобов'язання укласти договір, що він мав би зробити за наявності законних підстав для укладення такого договору.

Також, позивач не надав суду доказів фактичного надання певного обсягу послуг відповідачеві у певний період на визначену суму, що могло б свідчити про неотримання доходу за надання певних видів послуг.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позивач не довів ні порушення його прав відповідачем, ні заподіяння останнім позивачеві збитків у вигляді упущеної вигоди, а відтак необґрунтованим є його розрахунок суми збитків (упущеної вигоди) від несплати за обслуговування торгового місця відповідача площею 23 кв.м. у розмірі 23664,85 грн. за період з 01.07.2013р. по 04.02.2016р.

Щодо посилань апелянта на те, що він був позбавлений можливості надати суду відповідні документи й докази та не був присутній в судовому засіданні, на якому приймалось рішення, а його клопотання про відкладення не було задоволено, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

При цьому, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції у відповідності до приписів частини 3 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України, створено учасникам процесу необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Позивач мав змогу надати суду всі необхідні на його думку документи, належним чином засвідчені їх копії для долучення до матеріалів справи, однак відповідним правом не скористався.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, твердження позивача є безпідставними, оскільки жодних порушень судом першої інстанції норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга Підприємства споживчої кооперації "Шосткінський ринок" Сумської обласної спілки споживчих товариств не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Сумської області від 14.03.2016р. у справі №920/108/16 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, керуючись ст.ст. 49, 99 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню позивачу.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Підприємства споживчої кооперації "Шосткінський ринок" Сумської обласної спілки споживчих товариств залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 14.03.2016р. у справі №920/108/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2016 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя П.В. Тихий