ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 рокуСправа № 912/1488/16
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Змеула О.А. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про стягнення 25 900,00 грн,

брав участь представник відповідача ОСОБА_3, довіреність від 05.05.2016.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 реальних збитків у розмірі 25 900,00 грн, які складають суму передплати за договором № 1/ від 25.08.2015 на виконання робіт з просування веб-сайту.

Ухвалою господарського суду від 14.04.2016 порушено провадження в справі, яку призначено до розгляду в судовому засіданні на 11.05.2016, зобов'язано сторони подати докази необхідні для розгляду справи.

Позивач вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання.

Господарський суд вжив усіх належних заходів щодо повідомлення позивача про час та місце проведення судового засідання. Рекомендований лист з ухвалою про порушення провадження в справі поштовим відправленням за №329 надсилався на адресу позивача, що зазначена в позовній заяві: АДРЕСА_1. Втім, зазначене поштове відправлення повернулося до суду з довідкою підприємства зв'язку з причин закінчення строку зберігання.

За змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Виходячи з того, що ухвала про порушення провадження в справі надсилалася на адресу місця проживання позивача, що зазначена позивачем у позовній заяві та міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с. 48), але підприємством зв'язку повернуто конверт з посиланням на закінчення строку зберігання, то позивач вважається належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач надіслав відзив на позовну заяву, що містить заперечення проти позову.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши подані докази, господарський суд встановив наступні обставини справи.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (виконавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (замовник) укладено договір № 1/ від 25.08.2015 на виконання робіт з просування веб-сайту.

Як зазначає представник відповідача у своїх поясненнях від 11.05.2016, проект договору (пропозиції) відповідачем було надіслано на електронну адресу позивача в електронному вигляді. Втім, підписаного позивачем примірника договору ні поштою, ні електронною поштою відповідачем отримано не було.

Відповідно до п.1 проекту договору замовник доручає, а виконавець зобов'язується на оплатній основі виконати роботи по просування веб-сайту поzhy.соm.uа в мережі Інтернет.

Відповідно до п. 1.2 проекту договору в перший місяць виконавець зобов'язується виконати ряд робіт, а саме: підбір і узгодження ядра ключових запитів; оптимізація сайту під ключові слова; перевірка і тестування сайту на наявність сторінок під фільтрами gооglе.соm.uа; перевірка та усунення помилок в коді сайту; перевірка працездатності і правильність встановлених модулів; аналіз і внесення змін останньою вимогою "usability"; роботи щодо збільшення конверсії; аналіз і усунення помилок в дизайні сайту; вирішення проблем функціонального характеру (дрібні доопрацювання); робота над текстом сайту.

Відповідно до п. 1.2.1 договору після першого місяця роботи Виконавець надає звіт про виконану роботу над сайтом за погодженим списком у письмовій формі на електронну пошту замовника.

Відповідно до п. 2.1.3 проекту договору при надходженні суми попередньої оплати на розрахунковий рахунок виконавця і за наявності повного обсягу матеріалів потрібних для початку просування сайту, виконавець негайно приступає до виконання робіт по просуванню сайту.

Договір вступає в силу з моменту його підписання і внесення передплати та діє до виконання сторонами всіх зобов'язань.

Позивачем на банківський рахунок відповідача були перераховані кошти в розмірі 25900,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № Р24А4112857АЗ155415 від 25.08.2015 на суму 7 900,00 грн, № Р24А17387779А261899 від 28.08.2015 на суму 6000,00 грн, № Р24А28159024А345065 від 22.10.2015 на суму 6000,00 грн, № Р24А641023А80324116 від 24.11.2015 на суму 6000,00 грн, із зазначенням призначення платежу: оплата - розкрутка, просування. Ці суми коштів були перераховані на інший рахунок, ніж той, що зазначений у проекті договору № 1/. .

Таким чином, позивач перерахував відповідачу суму 25 900,00 грн коштів для виконання певних робіт - розкрутка, просування. .

Позивач посилається на те, що зобов'язання, покладені на виконавця договором не виконані: роботи з просування не проводилися, звіт про виконані роботи не надавався.

Позивач звернувся до відповідача з претензією від 21.12.2015 з вимогою про стягнення коштів, яку залишено без задоволення.

При вирішенні спору господарський суд виходить з наступних положень чинного законодавства.

Згідно ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правилами ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися (від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. ст. 901, 903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

У даному випадку із матеріалів справи вбачається, що відповідач шляхом надсилання на електронну адресу позивача запропонував укласти договір на виконання робіт щодо просунення веб-сайту. Однак відповідач заперечує, що між сторонам в належній письмовій формі був підписаний такий договір, оскільки він не отримав від позивача ні через підприємство зв'язку, ні електронним зв'язком підписаний позивачем примірник договору на виконання робіт по просуванню веб-сайту.

З огляду на викладене слід дійти до висновку, що між сторонами відповідно до правил ст. 181 ГК України не був укладений викладений у формі єдиного документа, підписаного сторонами, договір №1/ від 25.08.2015.

Поряд з цим, як свідчать матеріали справи, позивач у серпні, вересні, жовтні та листопаді 2015 року сплатив на рахунок відповідача кошти, а відповідач прийняв до виконання замовлення позивача щодо просування веб-сайту та виконував певний перелік робіт, що підтверджується електронною перепискою між сторонами, відповіддю на претензію від 23.12.2015 із зазначенням дати виконання та виду робіт.

Позивач вимагає стягнути з відповідача збитки у розмірі 25 900,00 грн, які складають суму передплати за договором № 1/ від 25.08.2015 на виконання робіт з просування веб-сайту.

Відповідно до статей 525, 526, частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно положень статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відшкодування збитків можливо лише за наявності складу правопорушення, до якого входять наступні елементи: протиправна поведінка, наявність збитків, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та спричиненням збитків, вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків. Отже, позивач повинен довести протиправність дій відповідача і його вину, наявність та розмір збитків, наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненням збитків.

Відповідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 2 статті 34 цього кодексу передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позовні вимоги зводяться до того, що відповідач взагалі не виконував роботу та не надавав звітів за виконану роботу.

Втім, це твердження спростовується електронною перепискою між сторонами, оскільки у зв'язку зі специфікою робіт, що виконувались відповідачем та зі згоди позивача, такі звіти регулярно (із зазначенням етапів та переліку виконаних робіт) надсилались на електронну адресу позивача (ІНФОРМАЦІЯ_1 тa ІНФОРМАЦІЯ_2) з електронної адреси як власне відповідача (ІНФОРМАЦІЯ_3) так і його співробітників (ІНФОРМАЦІЯ_4).

Позивачем не доведено належними доказами як протиправної поведінки відповідача щодо невиконання зобов'язання так і наявність збитків у розмірі 25900,00 грн.

З огляду на встановлені обставини справи господарський суд дійшов до висновку про те, що позов про стягнення збитків не обґрунтований належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати на судовий збір покладаються на відповідача.

У засіданні суду оголошено вступну та резолютивну частини прийнятого рішення.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення суми 25900,00 грн відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повне рішення складено 16.05.2016

Суддя О.А. Змеул