ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2016р. Справа№ 914/708/16

за позовною заявою: Публічного акціонерного товариства Львівобленерго, м.Львів

до відповідача: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Мясопереробне підприємство Бродівське, с. Станіславчик, Бродівський район, Львівська область

про: стягнення заборгованості за понаддоговірне споживання електричної енергії в розмірі 13403,84 грн.

Суддя Ділай У.І.

Секретар Климишин Ю.О.

За участі представників:

Від позивача: ОСОБА_2 представник (Довіреність 502-4621/2 від 28.12.15р.)

Від відповідача: не зявився.

Права і обовязки передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України розяснено. Клопотань в порядку ч. 6 ст. 811 ГПК України про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглядається справа за позовом Публічного акціонерного товариства Львівобленерго, до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Мясопереробне підприємство Бродівське, про стягнення заборгованості за понаддоговірне споживання електричної енергії в розмірі 13403,84 грн.

Ухвалою суду від 16.03.2016р. порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 31.03.2016р.

Ухвалами від 31.03.2016р. та від 12.04.2016р. розгляд справи відкладено, з підстав зазначених в ухвалах.

Представник позивача в судовому засіданні 10.05.2016р. підтримав позовні вимоги, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

Відповідач в судове засідання 10.05.2016р. явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обовязку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У звязку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

30.04.2013р. між ВАТ "Львівобленерго" (перейменоване у Публічне акціонерне товариство "Львівобленерго" згідно з рішенням загальних зборів акціонерів від 14.04.2011 р. та на підставі положень п. 1 ст. 5 та розділу XVII Закону України "Про акціонерні товариства") та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Мясопереробне підприємство Бродівське укладено договір про постачання електричної енергії №00052, відповідно до умов якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Під час виконання умов договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією (далі ПКЕЕ)(п.2.1 Договору).

Постачання електричної енергії всім споживачам здійснюється відповідно до режимів, передбачених договорами (п.4.1. ГЛКЕЕ). Узгоджені сторонами обсяги очікуваного споживання електроенергії оформлюються додатком до договору як договірні величини (п.4.2. ПКЕЕ).

Відповідно до Додатку № 9 до Договору, покази засобів обліку фіксуються 9 числа кожного місяця та оформляються Актом про обсяги переданої споживачу електроенергії.

Відповідно по п.6.14. ПКЕЕ, перевищення договірної величини споживання електроенергії визначається під час підбиття підсумків розрахункового періоду на основі підтверджених сторонами даних розрахункового обліку електроенергії або акта прийняття-передаванні електроенергії.

Так, згідно із Додатком №1 до Договору "Обсяги споживання електричної енергії", який є його невідємною частиною - обсяг споживання електроенергії відповідача на серпень 2015р. - 10 000 кВт/год. Так, за серпень 2015р., відповідачем, відповідно до Акту про використану електроенергію 2015р., спожито 13692 кВт/год., тобто перевищено договірну величину споживання електроенергії за розрахунковий період на 3692кВт/год. (13692- 10000).

Згідно із Додатком №1 до Договору обсяг споживання електроенергії відповідача на вересень 2015р. - 10 000 кВт/год. Так, за вересень 2015р., відповідно до Акту про використану електроенергію відповідачем спожито 15232 кВт/год., тобто перевищено договірну величину споживання електроенергії за розрахунковий період на 5232 кВт/год. (15232 - 10000).

Коригуючі лімітні повідомлення та рахунки за перевищення договірної величини споживання електроенергії за спірні періоди скеровано відповідачу.

Таким чином, відповідачем порушено вимоги щодо дотримання обсягів споживання електричної енергії, за що наступає відповідальність за Законом України "Про електроенергетику" (п. 13 Постанови КМУ від 24.03.1999р. № 441 із змінами, внесеними Постановою КМУ від 16.06.2005р. №473).

У відповідності до ч.5 ст.26 Закону України "Про електроенергетику" споживачі у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини. Зазначене вище знайшло своє відображення і у п.4.2.2. Договору.

Таким чином, за порушення умов договору (п.п. 2.3.2. Договору) та вимог діючого законодавства, відповідачу була нарахована двократна вартість різниці фактично спожитої та договірної величини, яка на даний час не оплачена.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушенням умов договору не оплатив позивачу вартість різниці фактично спожитої та договірної величини. Відтак, ПАТ Львівобленерго звернулося до господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з відповідача за понаддоговірне споживання електричної енергії в розмірі 13403,84 грн.

Відповідач обставин справи не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст.11 ЦК України).

Як встановлено судом спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про постачання електричної енергії №00052 від 30.04.2013р., у звязку з чим набули взаємних прав і обовязків.

За договором енергопостачання, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 275 ГК України, енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Постачання електричної енергії, як визначено у ст.1 Закону України Про електроенергетику, це господарська діяльність, пов'язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору

Згідно з ч.6 ст.26 Закону України Про електроенергетику, споживачі (крім населення та навчальних закладів) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Проте, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Доказів оплати заборгованості відповідачем не надано. Відповідач обставин справи не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

Отже, відповідач своїх зобовязань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши проведений позивачем розрахунок суми заборгованості з урахуванням тарифів, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у Постанові від 26.03.2015р. № 947 Щодо встановлення на квітень 2015 року роздрібних тарифів на електроенергію з урахуванням граничних рівнів тарифів при поступовому переході до формування єдиних роздрібних тарифів для споживачів на території України, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований матеріалами справи та доведено факт неналежного виконання відповідачем зобовязань за договором.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України).

Судові витрати покладаються на відповідача, згідно із вимогами ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити.

2.Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Мясопереробне підприємство Бродівське (80622, Львівська область, Бродівський район, с. Станіславчик, вул. Центральна, 2, ідентифікаційний код 38132051) на користь Публічного акціонерного товариства Львівобленерго (м. Львів, вул. Козельницька, буд.3, ідентифікаційний код 00131587) заборгованості за понаддоговірне споживання електричної енергії в розмірі 13403,84 грн. та 1378,00грн. судового збору.

3.Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 13.05.2016р.

Суддя Ділай У.І.