ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2016 р.Справа № 922/883/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іма-Профіт", м. Харків
про стягнення 40 671,12 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №38-565/19 від 23.02.2015 р.

відповідача - ОСОБА_2, директор, наказ №1 від 20.05.1997 р.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іма-Профіт" (відповідача) про стягнення заборгованості за неналежне виконання договірних зобов'язань в розмірі 30 772,74 грн., пені в розмірі 3 850,36 грн., 3% річних в розмірі 659,10 грн. та інфляційних втрат в розмірі 5 388,92 грн. за тимчасовим договором №7141 про постачання теплової енергії від 01.06.2006 р. Позивач також просить стягнути з відповідача судовий збір.

Представник позивача у судовому засіданні та у заяві (вх.№14763 від 05.05.2016 р.) просить суд припинити провадження у справі відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України в частині позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 30 772,74 грн. у зв'язку зі сплатою вказаної суми відповідачем після звернення позивача до суду з даним позовом. На підтвердження оплати основного боргу позивач надав копію банківської виписки від 04.04.2016 р. про сплату 5 000,00 грн. та копію платіжного доручення №7663 від 04.05.2016 р. про сплату 25 772,74 грн. Крім того, на підтвердження сплати відповідачем суми судового збору в розмірі 1 378,00 грн. позивач подав до суду копію платіжного доручення №7742 від 04.05.2016 р.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 3 850,36 грн., 3% річних в розмірі 659,10 грн. та інфляційні втрати в розмірі 5 388,92 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні просить суд припинити провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 30 772,74 грн. у зв'язку з його сплатою відповідачем після звернення позивача до суду з даним позовом. Решту позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 3 850,36 грн., 3% річних в розмірі 659,10 грн. та інфляційних втрат в розмірі 5 388,92 грн. відповідач не визнає, просить в позові в цій частині позовних вимог відмовити.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив таке.

01.06.2006 року між позивачем (енергопостачальна організація) та відповідачем (споживач) був укладений тимчасовий договір №7141 про постачання теплової енергії (далі - договір), за умовами п.1.1. якого позивач зобов'язався постачати відповідачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

За умовами п. 1.2. договору обидві сторони зобов'язались керуватися чинним законодавством.

Згідно з п. 10.1. договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2006 р.

Даний договір є чинним (п.10.4. договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч. 1 ст. 32 ГПК України).

При цьому за умовами ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Розпорядження про початок та кінець опалювального сезону у м. Харкові 2014-2015 р. р. та тимчасового договору про постачання теплову енергії № 7141 від 01.06.2006 р. позивач здійснив постачання теплової енергії до приміщень відповідача, розташованих за адресами: м. Харків, вул. Пушкінська, 67 та Салтівське шосе, 262-А, які відповідач займає на підставі договорів оренди №7 від 01.07.2003 р. та б/н від 01.06.2006 р. (а.с. 38-41).

Факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується наявними у справі копіями актів включення і відключення опалення (а.с. 9-14), підписаними уповноваженими представниками позивача та балансоутримувача будівлі та скріпленими печатками позивача.

Позивач у позові зазначив, що у зв'язку з відсутністю у відповідача приладів обліку, розрахунок вартості теплової енергії здійснений позивачем розрахунковим способом з урахуванням теплового навантаження на потреби опалення та гаряче водопостачання згідно "Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" КТМ 204 України 244-94, які затверджені Держжитлокомунгоспом України 14.12.1993 р.

Крім того, позивач стверджує, що, починаючи з жовтня 2015 р., облік нарахувань по приміщенню відповідача за адресою: м. Харків, Салтівське Шосе, 262-А, проводиться виключно за показаннями приладу обліку теплової енергії.

Як вказано вище, відповідно до умов п. 1.1. договору позивач зобов'язався постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах на потреби, перелік яких зазначено в п. 2.1 договору, а відповідач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором, а саме розділом 6 договору.

Відповідно до п. 6.3. договору відповідач зобов'язався за 3 дні до початку розрахункового періоду сплатити позивачу вартість, зазначеної в додатку 1 до договору кількості теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Згідно з п. 6.5. договору різниця між заявленою та фактичною спожитою тепловою енергією сплачується відповідачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату.

Відповідно до п. 6.6. договору погашення боргу повинно бути здійснено протягом 5 днів після одержання рахунку від працівника підприємства або 7 днів після відправлення поштою.

З матеріалів справи вбачається, що позивач надіслав відповідачеві рахунки-фактури за спожиту теплову енергію за період з грудня 2014 р. по січень 2016 р. (а.с. 15-24), які відповідач оплатив не в повному обсязі, внаслідок чого у відповідача перед позивачем за період з грудня 2014 р. по січень 2016 р. утворилась заборгованість за теплову енергію в розмірі 30 772,74 грн., що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Судом встановлено, що під час розгляду даної справи відповідач повністю погасив основний борг в розмірі 30 772,74 грн., що підтверджується наявною у справі копією банківської виписки від 04.04.2016 р. про сплату 5 000,00 грн. та копією платіжного доручення №7663 від 04.05.2016 р. про сплату 25 772,74 грн.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання сторін та припинити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 30 772,74 грн. відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 3 850,36 грн., 3% річних в розмірі 659,10 грн. та інфляційних втрат в розмірі 5 388,92 грн., суд дійшов висновку про необхідність залишення позову в цій частині без розгляду, виходячи з такого.

У п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.1013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

Ухвалою суду від 28.03.2016 у даній справі було зобов'язано позивача надати у судове засідання докладний і обґрунтований розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних.

У абз. 3 п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" від 11.04.2005 р. № 01-8/344 зазначено, що якщо для здійснення перерахунку сум штрафних санкцій, річних тощо необхідні додаткові матеріали, суд витребує їх у позивача, а в разі неподання ним таких матеріалів - з урахуванням обставин конкретної справи залишає позов (в частині стягнення відповідних спірних сум) без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України або відмовляє в задоволенні позову у відповідній частині, у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Оскільки позивач вимоги ухвали суду від 28.03.2016 р. щодо надання докладного і обґрунтованого розрахунку пені, інфляційних втрат та 3% річних не виконав, суд позбавлений можливості перевірити правомірність та правильність нарахування позивачем заявлених до стягнення пені в розмірі 3 850,36 грн., 3% річних в розмірі 659,10 грн. та інфляційних втрат в розмірі 5 388,92 грн.

За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 3 850,36 грн., 3% річних в розмірі 659,10 грн. та інфляційних втрат в розмірі 5 388,92 грн. без розгляду відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 4 ст. 81 ГПК України позивач не позбавлений права в подальшому повторно звернутися до суду із позовом про стягнення зазначених сум в загальному порядку.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне в частині позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 30 772,74 грн. провадження у справі припинити відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. В частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 3 850,36 грн., 3% річних в розмірі 659,10 грн. та інфляційних втрат в розмірі 5 388,92 грн. позов слід залишити без розгляду відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує той факт, що відповідач під час розгляду справи перерахував на рахунок позивача платіжним дорученням №7742 від 04.05.2016 р. суму судового збору в розмірі 1 378,00 грн.

За таких обставин, суд вважає, що правових підстав для покладення на відповідача судового збору немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", ст. ст. 193, 275 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11, 509, 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 4-3, 12, 32-34, 43, 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, п. 5 ч. 1 ст. 81, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В частині позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 30 772,74 грн. провадження у справі припинити.

В частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 3 850,36 грн., 3% річних в розмірі 659,10 грн. та інфляційних втрат в розмірі 5 388,92 грн. позов залишити без розгляду.

Повне рішення складено 06.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_3