РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2016Справа №910/32575/15

За первісним позовом Приватного підприємства "РІТТЕР-СХІД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Рада"

про стягнення 763 492,18 грн.

За зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Рада"

до Приватного підприємства "РІТТЕР-СХІД"

про стягнення 1 428 374,54 грн. за договором охорони №2010/1 від 01.11.2010 року

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним): Баулін А.О. - за довіреністю;

від відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним): Ємельянова Н.Д. - за довіреністю.

Обставини справи :

Приватне підприємство "РІТТЕР-СХІД" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Рада" про стягнення 763 492,18 грн.

Первісні позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом своїх зобов'язань за договором охорони №2010/1 від 01.11.2010 року щодо оплати отриманих послуг охорони за період з квітня 2015р. по жовтень 2015р.

З цих підстав, позивач за первісним позовом просив суд задовольнити первісний позов стягнувши з відповідача за первісним позовом на свою користь 530 040,00 грн. - суми основного боргу по договору, 125 149,43 грн. - пені, 100 165,32 грн. - інфляційних втрат, 8 137,08 грн. - відсотків за користування чужими грошовими коштами, 11 525,00 грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.12.2015 року порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 10.02.2016 року.

09.02.2016 року через канцелярію Господарського суду м. Києва представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Рада" подав зустрічну позовну заяву до Приватного підприємства "РІТТЕР-СХІД" про стягнення 1 428 374,54 грн. за договором охорони №2010/1 від 01.11.2010 року.

В судовому засіданні 10.02.2016 року оголошено перерву до 23.02.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 року прийнято для спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Рада" до Приватного підприємства "РІТТЕР-СХІД" про стягнення 1 428 374,54 грн. за договором охорони №2010/1 від 01.11.2010 року та призначено розгляд на 23.02.2016 року.

В судовому засіданні представник Приватного підприємства "РІТТЕР-СХІД" подав письмові заперечення на зустрічну позовну заяву.

В судовому засіданні 23.02.2016 року оголошено перерву до 29.03.2016 року.

28.03.2016 року через канцелярію Господарського суду м. Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Рада" надійшли письмові пояснення до зустрічної позовної заяви.

В судовому засіданні 29.03.2016 року оголошено перерву до 06.04.2016 року.

В судовому засіданні 06.04.2016 року оголошено перерву до 20.04.2016 року.

В судовому засіданні 20.04.2016 року представник позивача за первісним позовом первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, не визнав зустрічні позовні вимоги, представник відповідача за первісним позовом первісні позовні вимоги визнав частково, підтримав зустрічні позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 20.04.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача за первісним позовом та відповідача за первісним позовом, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2010 року між Приватним підприємством "РІТТЕР-СХІД" (далі по тексту - виконавець, позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом, ПП "РІТТЕР-СХІД") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Рада" (далі по тексту - замовник, відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом, ТОВ "Інвестиційна Рада") укладено Договір охорони №2010/1 (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується за плату забезпечити збереження об'єкта і товарно-матеріальних цінностей, що знаходяться на охоронюваній території Замовника (далі - Об'єкт), розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Немировича-Данченка, 64 відповідно до План-схеми охоронюваної території (Додаток № 1 до Договору), за умови:

- Наявності у Замовника відповідних документів, що підтверджують повноваження Замовника на володіння, використання або розпорядження об'єктом і майном;

- Здачі відповідальними особами Замовника Об'єкту під охорону Виконавцю за Актом прийому-передачі охоронюваної території і об'єкта.

Відповідно до п. 2.2. Договору, замовник передає Виконавцю під охорону територію і об'єкт по Акту прийому-передачі території, що охороняється і об'єкта, який підписується обома Сторонами, скріплюється їх печатками та є невід'ємною частиною цього Договору. Охорона об'єкта здійснюється Виконавцем цілодобово, в три зміни, починаючи з наступного дня після підписання Акту прийому-передачі території, що охороняється і об'єкта. Кількість постів, їх розташування на території, що охороняється, кількість працівників Виконавця, зайнятих на кожному посту, визначається Схемою дислокації постів на охоронюваній території (Додаток №5 до Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору, Виконавець зобов'язаний:

а) забезпечити охорону та збереження об'єкту;

б) не допускати проникнення сторонніх осіб на територію об'єкту.

в) організувати і підтримувати на території Об'єкта пропускний режим, контролювати ввіз та вивіз товарно-матеріальних цінностей на територію та з території Об'єкта. При цьому, вивезення товарно-матеріальних цінностей з території Об'єкта здійснювати виключно при наявності візи повноважного представника Замовника на документах, що дозволяють вивезення;

Відповідно до підпункту 1) пункту 4.1. Договору, Виконавець несе майнову відповідальність за збитки, завдані крадіжкою товарно-матеріальних цінностей, здійсненої шляхом злому приміщень споруд на території, що охороняється, іншими засобами в результаті незабезпечення належної охорони або внаслідок не виконання Виконавцем встановленого Договором порядку вивезення - ввезення товарно-матеріальних цінностей, а також розкраданнями.

Пунктом 4.1.1 Договору визначено, що факти крадіжки, а також факти знищення майна сторонніми особами, які проникли на Об'єкт або факт пожежі або інші факти, що спричинили збитки для Замовника та третіх осіб, що мали місце з вини Виконавця і його працівників встановлюються комісією у складі уповноваженого представника Замовника, уповноваженого представника Виконавця, представника третьої особи, майно якого перебувало на Об'єкті (по 1 від кожної із сторін), для проведення обстеження Об'єкта та інвентаризації майна. В найкоротший термін комісія повинна провести перевірку виявлених фактів, встановити кількість і вартість украденого чи пошкодженого майна, винних осіб і зробити розрахунок збитків на підставі даних бухгалтерського обліку. Документи, які складаються комісією, підписуються всіма членами комісії.

Підпунктом 4.1.2 п. 4.1. Договору передбачено, що збитки, які понесені замовником і третіми особами підлягають відшкодуванню Виконавцем незалежно від наявності відповідної постанови органів дізнання, слідства або вироку суду, щодо встановлення факту крадіжки...

Згідно п. 4.2.Договору розмір збитків повинен бути підтвердженим висновком комісії по проведенню обстеження об'єкту та інвентаризації майна.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що до збитків, які підлягають відшкодуванню, входить повна вартість вкраденого, знищеного або пошкодженого майна, розмір зменшення вартості пошкоджених товарно-матеріальних цінностей, витрати, понесені по відновленню пошкодженого майна. У разі якщо Виконавець безпідставно відмовляє від участі в комісії або в узгодженні розміру збитків (обов'язкова умова - наявність письмового підтвердження відмови), розмір збитків вважається затвердженим за наявності підпису Замовника та третьої особи (у разі його участі) на відповідному висновку комісії (п. 4.2 Договору). Розмір збитків (шкоди) має бути оплачений Виконавцем після закінчення службового розслідування за першою вимогою Замовника в повному обсязі, але у будь-якому випадку, не пізніше 7-ми календарних днів з дати отримання письмової вимоги Замовника про оплату.

Згідно пункту 6.1 Договору, вартість послуг складає 29 000,00 грн. в місяць.

Відповідно до п.п. 1, 5 додаткової угоди №1 до Договору від 10.03.2011р., з 11.03.2011р. сторони погодили нову вартість послуг в розмірі 40 680,00 грн. в місяць.

Згідно з п.п. 1, 5 додаткової угоди №2 до договору від 06.06.2011р., з 07.06.2011р. сторони погодили нову вартість послуг в розмірі 52 360,00 грн. в місяць.

Відповідно до п.п. 1, 5 додаткової угоди №3 до договору від 09.04.2012р., з 10.04.2012р. сторони погодили нову вартість послуг в розмірі 64 040,00 грн. в місяць.

Згідно з п.п. 1, 5 додаткової угоди №5 до договору від 31.05.2012р., з 01.06.2012р. сторони погодили нову вартість послуг в розмірі 75 720,00 грн. в місяць. З 01.06.2012 року вартість наданих послуг сторонами не змінювалась.

Пунктом 6.2. Договору сторони погодили строк виконання зобов'язання по оплаті послуг, а саме, не пізніше 10 числа місяця, наступним за розрахунковим місяцем, після підписання актів приймання-передачі виконаних робіт в розрахунковому місяці.

06.08.2015 року директор ПП «Ріттер-Схід» ОСОБА_3 електронним листом повідомив директора ТОВ «Інвестиційна рада» про виявлення 05.08.2015 року злому замків складських приміщень на об'єкті будівництва, що знаходився під охороною ПП «Ріттер-Схід». Також директор охоронної організації повідомив, що по даному факту на місце події був викликаний наряд міліції.

З метою визначення кількості і вартості відсутнього або пошкодженого майна на об'єкті ТОВ «Інвестиційна рада» була скликана інвентаризаційна комісія у складі представників ТОВ «Інвестиційна рада» (Замовник в будівництві), ТОВ «Спецрембудсервіс» (Генпідрядник в будівництві), ПП «Ріттер-Схід» (охорона будівництва) та ТОВ «КУП «Арсенал» (Технагляд на будівництві).

Директором ПП «Ріттер-Схід» для прийняття участи в інвентаризаційної комісії від імені охоронної організації і проведення обстеження та інвентаризації майна об'єкту незавершеного будівництва був відряджений заступник директора ПП «Ріттер-Схід» ОСОБА_4, що підтверджено листом вих. № 71 від 01.09.2015 р.

Однак представник охоронної організації не з'явився на будівельній майданчик у складі затвердженої комісії, про що іншими учасниками комісії був складений акт щодо відсутності співробітника ПП «Ріттер-Схід» від 21.10.2015 р.

Після проведення обстеження території об'єкту інвентаризаційною комісією встановлено та відображено у Висновку роботи інвентаризаційної комісії від 29.10.2015 p., що в результаті вчинення крадіжки Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна рада» була заподіяна матеріальна шкода на загальну суму у розмірі 1 428 374,54 грн., в тому числі ПДВ 20%.

Претензія ТОВ «Інвестиційна рада» вих.№ 154 від 09.11.2015 р. з вимогою про сплату збитків за Договором охорони № 2010/1 від 01.11.2010 р. з додатком - Висновком роботи інвентаризаційної комісії від 29.10.2015 p., були надіслані на адресу ПП «Ріттер-Схід» 09.11.2015 p., що підтверджує поштовий чек та опис цінного листа.

В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом зазначив, що Приватне підприємство «Ріттер-Схід» в зв'язку з неналежним виконанням умов Договору в серпні 2015 року, зобов'язане відшкодувати збитки заподіяні товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна рада» у наслідок крадіжки товарно-матеріальних цінностей, яке сталося з вини ПП «Ріттер-Схід» на об'єкті незавершеного будівництва «Багатофункціональний громадський комплекс з об'єктами спорту, відпочинку та розваг», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Немировича-Данченко, 64, у розмірі 1 428 374,54 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача за зустрічним позовом підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 1, 2 ст. 224 ГК України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною (ч. 1 ст. 225 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство, як правило, виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України).

Чинним законодавством України обов'язок доведення факту наявності порушення відповідача покладено на позивача, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і збитками.

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. При цьому такий зв'язок між порушенням та збитками має бути прямим та безпосереднім.

Крадіжка, яка стався 05.08.2015 г. на Об'єкті свідчить про невиконання ПП «Ріттер-Схід» прийнятих на себе зобов'язань по охороні будівельного Об'єкту в серпні 2015 року. Факт злому складських приміщень виявлений робітниками Виконавця не заперечувався сторонами.

Наявність факту крадіжки та пошкодження майна встановлена Інвентаризаційною комісією, створеною за ініціативою ТОВ «Інвестиційна рада», відповідно до умов Договору охорони №2010/1 від 01.11.2010 р.

Інвентаризаційна комісія була скликана для проведення обстеження Об'єкту, визначення наслідків скоєного злочину, а саме виявлення кількості і вартості відсутнього або пошкодженого майна на об'єкті ТОВ «Інвестиційна рада».

Порядок створення інвентаризаційної комісії, її повноваження, строки та умови проведення інвентаризації майна, визначення розміру збитків встановлено сторонами у Договорі охорони №2010/1 від 01.11.2010р., що відповідає вимогам Господарського кодексу України та Цивільному кодексу України.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку, що позивачем за зустрічним позовом доведено наявності прямого та безпосереднього причинного зв'язку між діями відповідача за зустрічним позовом та сумою збитків у розмірі 1 428 374,54 грн., в зв'язку з чим зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо первісних позовних вимог про стягнення з ТОВ "Інвестиційна Рада" на користь ПП "РІТТЕР-СХІД" 530 040,00 грн. - суми основного боргу по договору (за період з квітня 2015 року по жовтень 2015р.), 125 149,43 грн. - пені, 100 165,32 грн. - інфляційних втрат, 8 137,08 грн. - 3% за користування чужими грошовими коштами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач за первісним позовом взяті на себе зобов'язання виконав належним чином (за період з квітня 2015р. - по липень 2015 р. та з вересня 2015р. по жовтень 2015р.) та надав відповідачу за первісним позовом послуги охорони, однак позивач за первісним позовом в серпні 2015 року неналежно виконав свої зобов'язання щодо охорони об'єкту, що призвело до завдання матеріальних збитків відповідачу за первісним позовом, в зв'язку з чим вартість послуг за серпень 2015 року не підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач за первісним позовом визнав позовні вимоги частково, господарський суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають частковому задоволенню і становлять 454 320,00 грн.

Відповідач за первісним позовом припустився прострочення сплати вартості отриманих послуг, а тому позивач за первісним позовом, керуючись п. 5.2.3. Договору просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом пеню, яка за розрахунками позивача становить 125 149,43 грн.

Пунктом 4.5 Договору передбачено, що замовник, в разі порушення встановлених термінів оплати наданих послуг сплачує Виконавцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, від суми заборгованості.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача за первісним позовом в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань підлягають частковому задоволенню і за уточненим розрахунком суд становлять 112 353,78 грн.

Також позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь: 100 165,32 грн. - інфляційних втрат та 8 137,08 грн. - відсотки за користування чужими грошовими коштами.

Суд зазначає, що сума 8 137,08 грн. (відсотки за користування чужими грошовими коштами) які просить позивач за первісним позовом стягнути з відповідача за первісним позовом підпадає під ознаки стягнення 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. М 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних с способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та відсотків за користування чужими грошовими коштами , підлягають частковому задоволенню і за уточненим розрахунком суду становлять 97 901,67 грн. - інфляційних втрат та 7 537,17 грн. - відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 11 525,00 грн. (платіжні доручення: №324 від 23.11.2015р. на суму 9 225,00 грн. та №343 від 18.12.2015р. на суму 2300) однак в 2016 році за позовні вимоги позивач повинен сплатити 11 452,39 грн. (позовні вимоги про стягнення 763 492,18 грн. * 1,5% = 11 452,39 грн.), а тому наявна переплата на суму 72,61 грн. (11525,00 грн. - 11452,38 грн. = 72,61 грн.).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З врахуванням вищевикладеного, та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», судом повертається позивачу зайво сплачений судовий збір в розмірі 449,00 грн.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на сторні пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Первісні позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Рада" (01015, м. Київ, ВУЛИЦЯ ІВАНА МАЗЕПИ, будинок 34; ) на користь Приватного підприємства "РІТТЕР-СХІД" (61052, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ ПОЛТАВСЬКИЙ ШЛЯХ, будинок 56; ) 454 320 (чотириста п'ятдесят чотири тисячі триста двадцять) грн. - суми основного боргу, 7 537 (сім тисяч п'ятсот двадцять сім) грн. 17 коп. - відсотків за користування чужими грошовими коштами, 97 901 (дев'яносто сім тисяч дев'ятсот одну) грн. 67 коп. - інфляційних втрат, 112 353 (сто дванадцять тисяч триста п'ятдесят три) грн. 78 коп. - пені, 10 081 (десять тисяч вісімдесят одну) грн. 70 коп. - судового збору.

3. В решті задоволення первісних позовних вимог - відмовити.

4. Повернути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "РІТТЕР-СХІД" (61052, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ ПОЛТАВСЬКИЙ ШЛЯХ, будинок 56; ) 72 (сімдесят дві) грн. 61 коп. - зайво сплаченого судового збору.

5. Зустрічні позовні вимоги задовольнити повністю.

6. Стягнути з Приватного підприємства "РІТТЕР-СХІД" (61052, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ ПОЛТАВСЬКИЙ ШЛЯХ, будинок 56; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Рада" (01015, м. Київ, ВУЛИЦЯ ІВАНА МАЗЕПИ, будинок 34; ) 1 428 374 (один мільйон чотириста двадцять вісім тисяч триста сімдесят чотири) грн. 54 коп. - збитків заподіяних у наслідок крадіжки товарно-матеріальних цінностей, 21 452 (двадцять одну тисячу чотириста п'ятдесят дві) грн. 62 коп. - судового збору.

7. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 28.04.2016 року.