РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016Справа №910/16478/14

За позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до Житлово-будівельного кооперативу «Вчитель-2»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство «Київенерго»

про стягнення 265 692, 89 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Касянчук Л.М.

від відповідача: Майстренко В.В., Терещенко Н.Ю.

від третьої особи: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Вчитель-2» про стягнення заборгованості за договором № 08871/4-08 від 10.11.2009 р. у розмірі 224 987, 46 грн., інфляційних втрат у розмірі 18 368, 26 грн., 3 % річних у розмірі 8 868,58 грн., пені у розмірі 2 219,23 грн. та штрафу у розмірі 11 249, 37 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за вказаним договором щодо оплати послуг водопостачання та водовідведення холодної води за період з 01.12.2010 р. до 30.06.2014 р., а також постачання води для підігріву та її відведення за період з 91.11.2009 р. до 30.06.2014 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2014 р. порушено провадження у справі № 910/16478/14 та призначено її до розгляду у судовому засіданні за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2014 р. залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Київенерго".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2014 р. у справі №910/16478/14 позов задоволено частково, присуджено до стягнення з Житлово-будівельного кооперативу "Вчитель-2" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" заборгованість у розмірі 45 735, 80 грн., пеню у розмірі 970, 19 грн., інфляційні втрати в розмірі 3 720,76 грн., 3 % річних в розмірі 465, 12 грн., а також штраф в розмірі 2 286, 79 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 р. у справі № 910/16478/14 рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2014 р. змінено та присуджено до стягнення з Житлово-будівельного кооперативу "Вчитель-2" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" заборгованість в розмірі 12 110, 29 грн., пеню в розмірі 139, 75 гр., інфляційні втрати в розмірі 874, 73 грн., 3 % річних в розмірі 97, 29 грн., а також штраф в розмірі 605, 51 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.03.2015 р. у справі № 910/16478/14 постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 р. та рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2014 р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва справу № 910/16478/14 скеровано для здійснення повторного автоматичного розподілу, в результаті якого вказану справу передано для подальшого розгляду судді Любченко М.О.

У процесі розгляду справи позивач подав пояснення справи, у яких зазначає, що нарахування Житлово-будівельному кооперативу "Вчитель-2" води, яка використовується для підігріву у період з 01.11.2009 р. до 01.01.2012 р. проводилось згідно приладу обліку, встановленого в окремо розташованому бойлері за адресою: м. Київ, пр. Ак. Корольва, 2-а, а з 01.01.2012 р. до 30.06.2014 р. за нормою споживання на одного мешканця (3, 5 м.куб. на одну особу).

Відповідач подав пояснення по справі, у яких зазначає, що відсутність у Житлово-будівельного кооперативу "Вчитель-2" договірних відносин з Публічним акціонерним товариством "Київенерго" щодо оплати холодної води, яка використовується для підігріву гарячої, не зумовлює обов'язок відповідача щодо оплати такої води Публічному акціонерному товариству "Акціонерна компанія "Київводоканал".

У процесі провадження у справі третя особа подала письмові пояснення у справі, у яких зазначає, що Публічне акціонерне товариство "Київенерго" не має правових підстав проводити нарахування за питну воду, яка використовується для приготування гарячої води та здійснює нарахування лише за використані для підігріву води гігакалорії та лише на підставі укладеного договору.

Також відповідач звертає увагу, що бойлер, який здійснює виготовлення гарячої води із сировини у вигляді холодної води, яка надходить від Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал", не розміщений за адресою: м. Київ, пр. Ак. Корольова, 2-в та подається на теплові пункти Публічного акціонерного товариства "Київенерго", у зв'язку з чим відсутні правові підстави для нарахування відповідачу об'ємів холодної води, яка використовується для приготування гарячої.

Крім того, відповідач вказує на наявні у матеріалах справи акти зняття показань з двох різних приладів обліку.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 10.06.2015 р. у справі № 910/16478/14 призначено судову експертизу, виконання якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, а витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, покладено на Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" та Житлово-будівельний кооператив "Вчитель-2" в рівних долях, а також зупинено провадження у даній справі на час проведення судової експертизи.

26.11.2015 р. матеріали справи № 910/16478/14 надійшли до Господарського суду міста Києва та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд судді Пригуновій А.Б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2015 р. суддею Пригуновою А.Б. дану справу прийнято до свого провадження, поновлено провадження у справі № 910/16478/14 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 01.02.2016 р.

Розгляд справи відкладався в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" подало пояснення по справі, у яких зазначає, що при проведенні експертизі у справі № 910/16478/14 судовим експертом не у повному обсязі досліджено первинні документи, у зв'язку з сим висновки експерта ґрунтуються на вибіркових вихідних даних.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи на виклик суду не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками процесу оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 25.04.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження у справі представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.11.2009 р. між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (на даний час - Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал") та Житлово-будівельним кооперативом "Вчитель-2" укладено договір на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 08871/4-08, за умовами якого позивача зобов'язався надавати відповідачу послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого відповідачем дозволу на скид стічних вод у систему каналізації міста Києва приймати від нього стічні води у систему каналізації міста Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації міста Києва, а відповідач зобов'язався здійснювати своєчасну оплату наданих йому позивачем послуг на умовах цього договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 р. № 190, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002 р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції 26.04.2002 р. №403/6691, а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Відповідно до п. 1.1. договору його укладено у відповідності із Законом України "Про питну воду та питне водопостачання".

Відповідно до п. 2.2.1 договору позивач щомісячно направляє до банківської установи відповідача розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів.

Згідно із п.п. 2.2.2, 2.2.3 договору у розрахункових документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється відповідачем щомісячно у безготівковій формі у п'ятиденний термін з дня направлення позивачем розрахункового документу до банківської установи абонента. За згодою позивача оплата може здійснюватися іншими способами, що не суперечить чинному законодавству України. В разі утворення боргу оплата за надані послуги, що надходить від відповідача, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується позивачем в погашення боргу. В разі неотримання від позивача поточного щомісячного розрахункового документа, відповідач здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що Житлово-будівельний кооператив "Вчитель-2" неналежним чином виконує умови договору № 08871/4-08 від 10.11.2009 р. щодо оплати послуг водопостачання та водовідведення, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість за період з 01.12.2010 р. до 30.06.2014 р. за кодом надання послуг 8-1280 (постачання питної води та приймання стічних вод) у розмірі 33 625,51 грн., та за період з 01.11.2009 р. по 30.06.2014 р. за кодом надання послуг 8-51280 (постачання питної води, яка використовується для підігріву, та приймання стічних вод) у розмірі 191 361,95 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

За визначеннями ст. 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» засіб комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг має відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров'я людини питною водою регулюються Законом України «Про питну воду та питне водопостачання».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» законодавство у сфері питної води та питного водопостачання складається з Водного кодексу України, Кодексу України про надра, законів України "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у цій сфері.

За змістом ст. 1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води. Централізоване водовідведення - господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору.

Відповідно до наведених норм, до нормативно-правових актів, що регулюють правовідносини у сфері питної води та питного водопостачання та підлягають застосуванню до спірних правовідносин належать, зокрема, Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 р.

У відповідності до п. 3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 р. суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення. Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 р. «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

За змістом ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

У відповідності до ст. 12 Закону України "Про судову експертизу" незалежно від виду судочинства судовий експерт зобов'язаний провести повне дослідження і дати обгрунтований та об'єктивний письмовий висновок.

При цьому, за приписами ст. 4 Закону України "Про судову експертизу" незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються, зокрема, кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків.

Тож, приймаючи до уваги суперечливість наявних у справі доказів та пояснень учасників провадження у справі, а також враховуючи необхідність спеціальних знань для вирішення питань, що є предметом дослідження у даній справі, судом призначено судову експертизу, виконання якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

При цьому, ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2015 р. попереджено експерта, який буде проводити судову експертизу, про необхідність проведення експертизи у відповідності до Закону України "Про судову експертизу" та про кримінальну відповідальність у разі дачі неправдивих висновків, передбачену ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок Житлово-будівельного кооперативу "Вчитель-2", щодо якого укладено договір на постачання питної води та приймання стічних вод № 08871/4-08 від 10.11.2009 р. знаходиться за адресою: м. Київ, ап. Ак. Корольова, 2-в.

При цьому, за твердженням Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал", прилад обліку, за яким обліковується об'єм води, що постачається позивачу, знаходиться в окремо розташованому бойлері за адресою: м. Київ, вул. Ак. Корольова, 2-а.

Слід відзначити, що доказів перебування теплового пункту (бойлеру) по вул. Ак. Корольова, 2-а у місті Києві, або будь-якого іншого теплового пункту на балансі Житлово-будівельного кооперативу "Вчитель-2" матеріали справи не містять.

За умовами договору № 08871/4-08 від 10.11.2009 р. облік поставленої води та кількість прийнятих стічних вод здійснюється за приладами обліку (показниками лічильника).

Тобто, за змістом викладеного, обсяг постачання води Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" Житлово-будівельному кооперативу "Вчитель-2" підтверджується відповідними документами, що місться відмості про показники приладів обліку.

Відповідно до висновку судового експерта № 13143/15-45 від 18.11.2015 р., послуги з питного водопостачання, надані Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" Житлово-будівельному кооперативу "Вчитель-2" в межах договору від 10.11.2009 р. № 08871/4-08 за період з грудня 2012 року до червня 2014 року документально підтверджуються в обсязі 22 492 м.куб. в сумі 40 217, 70 грн., приймання стоків за вказаний період підтверджується в обсязі 22 492 м.куб. на суму 31 308, 86 грн.

В той же час, судовий експерт зазначає, що встановити загальний обсяг послуг з постачання води для підігріву та послуг з приймання стоків за період з листопада 2011 року до червня 2014 року та, відповідно, їх вартість не вбачається за можливе, оскілки у період з листопада 2011 року до березня 2012 року при розрахунку обсягів наданої послуги використовувались показники лічильника, встановленого в окремо розташованому бойлері, який обслуговує ще п'ять житлових будинків, крім будинку Житлово-будівельного кооперативу "Вчитель-2", а в період з квітня 2012 року до червня 2014 року - використовувались норми споживання гарячої води з розрахунку 3, 5 м.куб на людину.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що висновок судового експерта повинен містити докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені господарським судом питання. Висновок подається господарському суду в письмовій формі, і копія його надсилається сторонам. Висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 111-21 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на акти про зняття показників водолічильників, які, на його думку, є первинними документами та підтверджують факт надання послуг та їх об'єми, розшифровки рахунків абонента, в яких вказані об'єми спожитої води і тарифи, за якими проводилися нарахування та вартість наданих послуг.

Дослідивши надані позивачем акти про зняття показників з приладу обліку, суд вважає за необхідне відзначити, що вказані акти свідчать про зняття показників з лічильника, розміщеного по пр. Ак. Корольова, 2-в у місті Києві та по вул. Симиренка. 1-Г, в той час як за твердженням позивача нарахування питної води, що використовується для підігріву у період з 01.11.2009 р. до 01.01.2012 р. проводилось згідно приладу обліку, розташованого по пр. Ак. Корольова, 2-а у місті Києві.

Відповідно ж до пояснень Публічного акціонерного товариства "Київенерго" місцезнаходження бойлера, який обслуговує житловий будинок Житлово-будівельного кооперативу "Вчитель-2" є: м. Київ, пр. Ак. Корольова, 2-в.

Крім того, позивач вказує, що центральний тепловий пункт по пр. Ак. Корольова, 2-а у місті Києві обслуговує декілька житлових будинків, а відтак - обсяги питної води для підігріву виставлялись у процентному відношенні з у урахуванням кількості мешканців відповідного будинку.

За визначенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тож, здійснивши оцінку наявних у справі доказів за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи також висновок судового експерта № 13143/15-45 від 18.11.2015 р. та не надаючи перевагу одним доказам перед іншими, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено первинними документами, складеними у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», обсягу постачання питної води за договором від 10.11.2009 р. № 08871/4-08, який заявлений Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" у позовній заяві безпосередньо Житлово-будівельному кооперативу "Вчитель-2".

Стосовно ж нарахування вартості питної води у процентному відношенні з урахуванням кількості мешканців відповідного будинку, суд відзначає, що вказаний метод фактично унеможливлює визначення обсягу постачання питної води саме Житлово-будівельному кооперативу "Вчитель-2".

Між тим, суд звертає увагу, що як вказує позивач та підтверджується матеріалами справи, відповідачем перераховано на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" вартість послуг з постачання холодної води та водовідведення (код 8-1280) на загальну суму 191 939, 69 грн. за період з 01.12.2010 р. до 30.06.2014 р., в той час як за висновком судового експерта № 13143/15-45 від 18.11.2015 р. за період з грудня 2012 року до червня 2014 року документально підтверджується надання позивачем послуг водопостачання на суму 40 217, 70 грн. та приймання стоків за вказаний період на суму 31 308, 86 грн.

Тобто, наявними у справі документами підтверджується здійснення відповідачем оплати у більшому розмірі, ніж вартість фактично наданих послуг, обсяг яких підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, у зв'язку з не доведенням позивачем постачання та водовідведення заявленого позивачем обсягу питної води, суд не морже дійти беззаперечного висновку про наявність заборгованості Житлово-будівельного кооперативу "Вчитель-2" за договором від 10.11.2009 р. № 08871/4-08.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених ним обґрунтувань, зважаючи на наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про недоведеність у порядку ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України позивачем заявлених вимог, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволення позову в частині стягнення заборгованості у розмірі 224 987, 46 грн.

Стосовно вимог позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 18 368, 26 грн., 3 % річних у розмірі 8 868,58 грн., пені у розмірі 2 219,23 грн. та штрафу у розмірі 11 249, 37 грн. суд відзначає, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 230, 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за приписом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на те, що ст. 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Таким чином, застосування наведених норм можливе у разі наявності прострочення виконання договірного зобов'язання, в той час як у даному випадку суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених Публічним акціонерним товариством «Київводоканал», у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат та штрафу.

При цьому, вищенаведені висновки суду ґрунтуються виключно на доказах, які наявні у матеріалах справи та надані з дотриманням імперативних приписів Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням того, що сторонам у даній справі забезпечено рівні можливості щодо реалізації їх процесуальних прав та доведення своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про відому у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у позові, витрати по сплаті судового збору та витрати на послуги адвоката покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 04.05.2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.