ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"26" квітня 2016 р. Справа № 911/4321/14

за первісним позовом: приватного підприємства Парадіс Нова, м. Київ,

до відповідача: приватного підприємства Контраст, Київська обл., м. Бориспіль,

про стягнення 482 687,66 грн., та

за зустрічним позовом: приватного підприємства Контраст, Київська обл., м. Бориспіль,

до відповідача: приватного підприємства Парадіс Нова, м. Київ

про визнання договору недійсним

Головуючий суддя Конюх О.В.,

судді Карпечкін Т.П., Ярема В.А.

представники сторін (за первісним позовом):

від позивача: ОСОБА_1, уповноважений, довіреність від 27.12.2015р.;

ОСОБА_2, уповноважена, довіреність від 29.12.2015р.;

від відповідача: ОСОБА_3, уповноважений, довіреність від 26.04.2016р.;

СУТЬ СПОРУ :

позивач приватне підприємство «Парадіс Нова», м. Київ (далі по тексту ПП «Парадіс Нова») в жовтні 2014р. звернувся до господарського суду Київської області з позовом до відповідача приватного підприємства «Контраст», м. Бориспіль Київської області (далі по тексту ПП «Контраст»), в якому просив суд стягнути з відповідача як орендаря заборгованість з орендної плати за договором оренди автомобільної заправочної станції та обладнання автомобільного газозаправного пункту від 01.06.2011р. в сумі 482 687,66 грн., в тому числі 400 000,00 грн. основного боргу, 42 687,66 грн. пені, 40 000,00 грн. процентів річних та покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позов обґрунтований тим, що між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено договір оренди від 01.06.2011р., предметом якого є автомобільна заправна станція - комплекс, нежиле приміщення, що розташований на 101 км. автодороги БориспільДніпропетровськЗапоріжжя, та належить позивачу на праві власності. За умовами договору відповідач мав сплачувати орендну плату щомісячно авансом в розмірі 10 000,00 грн. та комунальні послуги. Строк оренди сторонами було визначено до 01.06.2013р., оскільки жодна із сторін не заявила про його припинення, позивач вважає договір оренди поновленим на той самий строк, а саме до 01.06.2015р. Позивач твердить, що відповідач жодного разу протягом 40 місяців оренди не сплатив належну орендну плату, у звязку з чим за ним утворився борг в сумі 400 000,00 грн., який позивач просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку з врахуванням передбаченої договором пені в сумі 42 687,66 грн. та згідно ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі 40 000,00 грн.

Ухвалою від 09.10.2014р. (суддя Саванчук С.О.) позовну заяву приватного підприємства «Парадіс Нова» прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 911/4321/14 та призначено розгляд справи на 28.10.2014р.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 27.10.2014р. проти позову заперечував, та просив суд відмовити в позові повністю. Заперечення мотивовані тим, що 01.06.2011р. між позивачем та відповідачем було дійсно укладено договір оренди автозаправного комплексу, в цей же день сторонами було підписано акт прийому-передачі майна. Згідно укладеного договору відповідач користувався орендованим обєктом та сплачував орендну плату в повному обсязі. Останній платіж 23.07.2013р. в сумі 4000,00 грн. був повернутий банком у звязку з тим, що позивач закрив рахунок та не повідомив відповідача про нові платіжні реквізити, в тому числі і у відповідь на його листи, чим створив відповідачу неможливість виконувати свої зобовязання та сплачувати належні платежі, тобто відповідач твердить про наявність прострочення кредитора. У листах, якими обмінювались сторони, позивач про заборгованість з орендної плати не зазначав, натомість вимагав повернути обєкт оренди (листи від 12.07.2013р., від 06.09.2013р., від 23.09.2013р.).

Також відповідач твердить, що директор приватного підприємства «Контраст» ОСОБА_4 ніколи не підписував договір оренди в редакції, що залучена позивачем до матеріалів справи, оскільки між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди від 01.06.2011р., у якому розмір орендної плати встановлений 2000,00 грн., який мав сплачуватись (і сплачувався) щомісячно на підставі виставлених позивачем рахунків. Оскільки екземпляри договору оренди від 01.06.2011р. позивача та відповідача є ідентичними за виключенням пункту щодо розміру орендної плати, відповідачем було заявлено клопотання про призначення судової експертизи для визначення питання чи виконаний підпис на договорі оренди від 01.06.2011р. від імені ПП «Контраст» власноруч ОСОБА_4

Так, ухвалою від 11.11.2014р. провадження у справі було зупинено у звязку із призначенням судової почеркознавчої та технічної експертизи, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення експертизи було поставлено питання:

1) Чи виконано на договорі оренди (примірнику наданому позивачем, який є підставою поданого позову) підписи від імені директора приватного підприємства «Контраст» ОСОБА_4 тією особою, від імені якої вони зазначені;

2) Чи нанесено відтиски печатки приватного підприємства «Контраст» на договорі оренди печаткою, експериментальні та вільні зразки якої надані для порівняння; та чи нанесено відтиски печатки у той самий час, яким датовано документ.

25.05.2015р. до господарського суду Київської області було повернуто матеріали справи з висновком експертів Київського НДІ судових експертиз від 22.05.2015р. № 16406/14-32/16407/16408/14-33. Експертизою було встановлено, що підписи в договорі оренди від імені ОСОБА_4 у нижній частині лицьової сторони першого та другого аркушів та у графі «Генеральний директор___ ОСОБА_4» на лицьовій стороні третього аркуша виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів самим ОСОБА_4; відтиски печатки від імені приватного підприємства «Контраст» нанесені у один і той самий час, одним і тим самим кліше печатки, а саме тим, експериментальні та вільні зразки відтисків якої було надано для порівняльного дослідження.

У звязку з тим, що підстави, що зумовили зупинення провадження у справі, відпали, в порядку частини третьої ст. 79 ГПК України ухвалою від 02.06.2015р. провадження у справі було поновлено.

16.06.2015р. від ПП «Контраст» до суду був поданий зустрічний позов до відповідача ПП «Парадіс Нова» про визнання недійсним договору оренди автомобільної заправочної станції та обладнання автомобільного газозаправного пункту від 01.06.2011р., за умовами п. 4.1 якого передбачено, що розмір орендної плати за весь обєкт в цілому складає 10 000,00 грн. на місяць.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що позивач за зустрічним позовом ніколи свідомо не підписував договір оренди, який є підставою поданого первісного позову про стягнення заборгованості з орендної плати з розрахунку 10 000,00 грн. на місяць. Натомість позивач за зустрічним позовом має на руках примірник договору оренди від 01.06.2011р., відповідно до пункту 4.1 якого розмір орендної плати передбачений 2000,00 грн. щомісячно, і згідно саме цього договору приватне підприємство «Контраст» користувалося обєктом оренди та сплачувало орендну плату згідно підписаних сторонами актів здачі-приймання робіт (наданих послуг) та виставлених приватним підприємством «Парадіс Нова» рахунків-фактур.

За таких обставин, позивач за зустрічним позовом твердить, що при укладанні договору оренди з орендною платою 10 000,00 грн. його було введено в оману, що є підставою для визнання договору недійсним відповідно до ст. 230 ЦК України.

Так, позивач за зустрічним позовом твердить, що під час укладання договору йому було запропоновано підписати договір в трьох примірниках, і за фактом оприлюднення Договору в даній редакції він розуміє, що в третьому примірнику містились інші умови, ніж в тому, якій директор відповідача підписав свідомо. Крім того, на твердження позивача за зустрічним позовом, наступні обставини свідчать про те, що свідомо ним укладався договір саме з орендною платою 2 000,00 грн.: виконання сторонами цього договору (виставлення рахунків, підписання актів, оплата в сумі 2000,00 грн.), укладення додаткового договору 31.05.2012р. про продовження строку оренди, який не був би укладений, якщо б орендар жодного разу не сплатив орендну плату, як твердить орендодавець; відсутність претензій щодо несплати орендної плати виходячи з її розміру 10 000,00 грн. тощо.

Ухвалою від 18.06.2015р. зустрічний позов був прийнятий для спільного розгляду з первісним позовом.

19.06.2015р. позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просив суд накласти арешт на майно приватного підприємства «Контраст» за адресою м. Бориспіль, вул. Запорізька 1, та на грошові кошти відповідача на його розрахунковому рахунку в ПАТ «Укрсоцбанк».

22.06.2015р. представником відповідача було подано клопотання про застосування у справі позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за період з 01.06.2011р. по 06.10.2011р.

Ухвалою від 23.06.2015р. відмовлено в задоволенні заяви приватного підприємства «Парадіс Нова» про забезпечення первісного позову, також 23.06.2015р. було постановлено ухвалу про призначення колегіального розгляду справи №911/4321/15 у звязку з іі складністю.

Ухвалою від 01.07.2015р. справа прийнята до провадження колегією суддів у складі суддя Саванчук С.О. головуюча, судді Ейвазова А.Р. та Ярема В.А. У звязку з перебуванням судді Ейвазової А.Р. у відпустці на підставі протоколу автоматичної заміни складу колегії суддів ухвалою від 15.07.2015р. справа прийнята до провадження колегією суддів у складі суддя Саванчук С.О. головуюча, судді Карпечкін Т.П. та Ярема В.А.

15.07.2015р. відповідач за зустрічним позовом ПП «Парадіс Нова» подав суду відзив на зустрічний позов, у якому просить суд у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору оренди відмовити повністю. У відзиві ПП «Парадіс Нова» пояснює, що є два договори оренди заправки від 01.06.2011р., які підписані в двох незалежних примірниках з двома актами прийому-передачі заправки. Приватне підприємство «Контраст», стверджуючи про нікчемність договору з орендною платою 10 000,00 грн., продовжує за вказаним договором користуватися обєктом оренди, жодного разу не сплативши орендних платежів, чим продовжує завдавати збитків приватному підприємству «Парадіс Нова». Відповідач за зустрічним позовом твердить, що цей договір складали юристи приватного підприємства «Контраст», керівництво ПП «Парадіс Нова» його підписало, а експертиза підтвердила автентичність підписів та печаток орендаря на вказаному договорі.

Щодо договору оренди з орендною платою 2000,00 грн., то предметом даного договору є оренда землі, на якій розташована заправка, і умови даного договору також не виконувались орендарем приватним підприємцем «Контраст», у звязку з чим було подано позов, за яким порушено справу №911/5142/14. За таких обставин, наявність іншого договору оренди з орендною платою 2000,00 грн. приватним підприємством «Парадіс Нова» не оспорюється та пояснюється тим, що це інші правовідносини між тими ж сторонами з оренди землі, на якій розташований автозаправний комплекс.

На твердження ПП «Парадіс Нова» договір оренди автозаправного комплексу був укладений та діяв, що підтверджено висновком експертизи, обман це завжди результат умисних протиправних дій (бездіяльності) однієї із сторін, обман що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману, а отже йому необхідно довести наявність факту (обставини), що не відповідає дійсності, але є істотною для вчиненого правочину; її наявність не відповідає волі сторони перебувати у відносинах, породжених оспорюваним правочином, і те, що невідповідність обставин викликана умисними діями другої сторони, а відтак позивачем за зустрічним позовом укладення договору оренди під впливом обману не доведено.

Також відповідач за зустрічним позовом твердить про невідповідність дійсним обставинам твердження позивача про сплату коштів на рахунок орендодавця, оскільки зазначені кошти були повернуті приватному підприємству «Контраст», а вимоги орендаря про надання реквізитів рахунків для сплати орендної плати, не відповідають умовам пункту 4.2 договору оренди, яким передбачено розрахунок готівкою, та спрямовані на затягування необхідності сплатити за обєкт оренди.

Крім того, в поясненнях, поданих 15.07.2015р., ПП «Парадіс Нова» заперечує проти прийняття судом заяви про застосування у справі позовної давності, оскільки, на твердження позивача, про застосування позовної давності в порядку ст. 267 ЦК України може заявити не будь-яка особа, а виключно сторона у спорі, позовна давність є строком матеріальним, а не процесуальним, а відтак, за твердженням позивача, не може розумітися як можливість застосування судом позовної давності за заявами представників.

16.07.2015р. ПП «Парадіс Нова» подано клопотання про обєднання в одне провадження справ № 911/5142/14 про стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди (за ціною 10 000,00 грн. оренда комплексу) та справи № 911/5142/14 (в провадженні судді Лутак Т.В.) про стягнення збитків з приводу неналежного виконання договору оренди (за ціною 2000,00 грн. оренда землі).

10.08.2015р. ПП «Контраст» було подано клопотання про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК України, а саме про витребування від органів ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві та приватного підприємства «Парадіс Нова» копії балансів за період з 01.06.2011р. по 15.06.2015р. та інформацію щодо сплати ПП «Парадіс Нова» податку на прибуток за період з 01.06.2011р. по 15.06.2015р. На думку представника відповідача, зазначені документи мали довести невідображення позивачем у фінансовій звітності укладення та виконання договору оренди з орендною платою 10 000,00 грн., оскільки доходи та витрати відповідно до ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення (тобто щомісячно в момент виникнення у орендаря обовязку сплати орендної плати 10 000,00 грн. вказана сума мала відображатися як дохід орендодавця).

13.08.2015р. ПП «Паразіс Нова» також подано клопотання в порядку ст. 38 ГПК України про витребування податкової звітності приватного підприємства «Контраст» з 01.06.2011р. по теперішній час, де відображено прибуток від орендної діяльності ПП «Контраст».

Ухвалою від 13.08.2015р. колегія суддів задовольнила клопотання сторін про витребування доказів частково, витребувала від ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві та ПП «Парадіс Нова» копії балансів за період з 01.06.2011р. по 15.06.2015р., копії податкових декларацій за період з 01.06.2011р. по 15.06.2015р., інформацію щодо сплати ПП «Паразіс Нова» податку на прибуток від операційної діяльності за період з 01.06.2011р. по 15.06.2015р. та інформацію щодо обсягу сплаченого податку. Цією ж ухвалою колегія суддів частково задовольнила клопотання ПП «Паразіс Нова» та витребувала від приватного підприємства «Контраст» податкову звітність за період з 01.06.2011р. по 13.08.2015р., де відображено, скільки витрат віднесено до договору оренди автомобільної автозаправної станції від 01.06.2011р. у діяльності ПП «Контраст».

Ухвалою від 13.08.2015р. провадження у справі № 911/4321/14 було зупинено, матеріали справи було направлено до прокуратури Київської області для вирішення питання про проведення слідчих дій для встановлення фактів наявності або відсутності протиправних дій при укладенні між приватним підприємством «Парадіс Нова» та приватним підприємством «Контраст» договору оренди автомобільної заправочної станції та обладнання автомобільного газозаправного пункту від 01.06.2011р., пунктом 4.1 якого встановлено місячну орендну плату у розмірі 2000,00 грн. та аналогічного договору, пунктом 4.1 якого встановлена місячна орендна плата у розмірі 10 000,00 грн., а також встановлення обставин, за яких відбулось укладення вищезазначених договорів, в тому числі встановлення кола осіб, якими вони були підписані.

02.09.2015р. від ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві надійшла інформація про те, що баланси приватного підприємства «Парадіс Нова» до ДПІ не подавались, за 2013-2015 рік податку на прибуток даним підприємством сплачено 26,00 грн.

Матеріали справи №911/4321/14 були повернуті від Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві із супровідним листом від 11.03.2016р., жодної інформації щодо фактів, для встановлення яких справа направлялась до правоохоронних органів, суду подано не було.

У звязку із припиненням повноважень судді Саванчук О.О. шляхом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями для розгляду зазначеної справи було визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) О.В. Конюх, відповідно ухвалою від 18.03.2016р. справа прийнята до провадження колегією суддів у складі суддя О.В. Конюх головуюча, судді Т.П. Карпечкін та В.А. Ярема, провадження у справі поновлено та призначено її розгляд на 12.04.2016р.

Представником позивача в судовому засіданні подано заяву від 07.04.2016р. про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач в порядку ст. 22 ГПК України просить суд стягнути з відповідача заборгованість згідно Договору оренди від 01.06.2011р. в розмірі 1 149 474,52 грн., з яких: 580 000,00 грн. основного боргу, 486 335,89 грн. пені, 83 138,63 грн. трьох процентів річних та витрати по сплаті судового збору в розмірі 21 233,71 грн.

Ухвалою від 12.04.2016р. колегія суддів прийняла до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог за первісним позовом, розгляд справи було відкладено на 26.04.2016р.

21.04.2016р. позивачем було повторно подано заяву про забезпечення позову від 19.04.2016р., в якому ПП «Парадіс Нова» просить суд в порядку ст.ст. 66, 67 ГПК України накласти арешт на грошові кошти у межах суми позовних вимог, що належать відповідачу ПП «Контраст» та містяться на належних йому рахунках в банківських установах (перелік рахунків наведений у заяві), накласти арешт на транспортні засоби, належні відповідачу (перелік наведений у заяві), та накласти арешт на нерухоме майно (земельну ділянку, садові будинки), належні відповідачу а також на все інше рухоме та нерухоме майно відповідача.

Розглянувши в судовому засіданні подану заяву про забезпечення позову, колегія суддів відмовила в її задоволенні.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони або із своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду. Втім, не виключається можливість вжиття заходів до забезпечення позову й після порушення провадження у справі.

Згідно до частин першої, шостої, восьмої ст. 67 ГПК України позов забезпечується:

накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу;

забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову заходами не передбаченими цим кодексом.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обовязковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими повязується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобовязання після предявлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобовязання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності субєкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. (пункт 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову»).

Позивачем у заяві не наведено жодних обставин, та не подано жодного доказу існування таких обставин, які свідчать про те, що без вжиття заходів забезпечення позову рішення у справі по задоволення первісного позову не буде виконано, або його виконання буде суттєво утруднено.

Позивач лише зазначає про несплату відповідачем орендної плати, однак здійснення судом забезпечення позову не може бути заходом відповідальності або інструментом примусу відповідача до виконання господарських зобовязань, а мають бути спрямовані виключно на забезпечення ефективного виконання рішення у справі.

Крім того, суть первісного позову полягає у стягненні з відповідача грошових коштів заборгованості за договором оренди з врахуванням пені та процентів річних. За таких обставин, заявлений спосіб забезпечення позову в частині накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідача не відповідає вимогам, на забезпечення яких він вживається, відповідно не є адекватним та не належить до застосування.

За таких обставин, заява позивача про забезпечення позову не належить до задоволення, оскільки вона жодним чином не обґрунтована і жодними доказами не доведена, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Щодо клопотання позивача про обєднання в одне провадження повязаних справ № 911/4321/14 та №911/5142/14, колегія суддів зазначає, що воно не може бути вирішено, оскільки справи перебувають у провадженні різних суддів. Так розподіл справ між суддями здійснюється автоматизованою системою документообігу, що забезпечує обєктивний та неупереджений розподіл справ між суддями з додержанням принципів черговості та рівної кількості справ для кожного судді (ст. 2-1 ГПК України). Право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, надане судді частиною 58 ГПК України, однак останній вправі вирішувати питання про об'єднання лише тих заяв (справ), які перебувають в його провадженні (пункт 3.6 Постанови Пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Позивачем подано клопотання про повернення оригіналів документів, що знаходяться в матеріалах справи зокрема оригіналу договору оренди автозаправної станції від 01.06.2011р. Суд зауважує, що повернення письмових доказів здійснюється відповідно до ст. 40 ГПК України після вирішення господарського спору, а відтак дане клопотання є передчасним.

Відповідачем ПП «Контраст» 25.04.2016р. подано клопотання про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК України, в якому відповідач просив суд, з метою підтвердження своїх посилань на введення позивачем суду в оману щодо укладення договору оренди з орендною платою 10 000,00 грн., витребувати у ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС в м. Києві фінансового звіту субєкта малого підприємництва ПП «Парадіс Нова» та інформацію щодо сплати позивачем податку на прибуток від операційної діяльності за 2011 та 2012 та 2015 роки та щодо обсягу сплаченого податку.

Представник позивача заперечив проти задоволення вказаного клопотання, мотивуючи тим, що подання фінансової звітності позивачем не стосується господарських відносин оренди з відповідачем, а відтак, зазначені докази не є необхідними.

Крім того, в судовому засіданні представник позивача приватного підприємства «Парадіс Нова» визнав, що у фінансовій звітності підприємства доходи від укладення спірного договору оренди автозаправного комплексу від 01.06.2011р. не відображені.

Відповідно до частини першої ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Враховуючи отримані від ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС в м. Києві на ухвалу від 13.08.2015р. документальні дані, та пояснення представника позивача, суд в порядку ст. 35 вважає достовірним факт невідображення у фінансовій звітності позивача відносин за договором оренди автозаправного комплексу від 01.06.2011р., а відтак, відповідач не наполягав на задоволенні свого клопотання про витребування доказів.

26.04.2016р. позивачем подано відзив на зустрічну позовну заяву, у якому позивач проти зустрічного позову заперечує, мотивуючи тим, що підписавши договір оренди від 11.06.2011р. (з орендною платою 10 000,00 грн.) сторони діяли свідомо, на підставі власного волевиявлення досягнули згоди з усіх його істотних умов, що зокрема підтверджується і висновком судової почеркознавчої та судово-технічної експертизи даного документу, а відтак договір є укладеним, дійсним та обовязковим для виконання, і протилежного відповідачем не доведено.

Також позивачем подано копію Інформаційної довідки № 57082939 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, відповідно до якого станом на 11.04.2016р. автозаправний комплекс, що є предметом оренди за оспорюваним договором, є власністю ПП «Парадіс Нова».

Відповідач на виконання ухвали від 13.08.2015р. подав податкові декларації з податку на прибуток, інші документи фінансової та податкової звітності, зокрема викопіювання з Журналу-ордеру і Відомості по рахунку 6852 Розрахунки з іншими кредиторами (у розрізі замовлень), та твердив, що з поданих документів вбачається, що приватним підприємством «Контраст» виконувався та відображався у бухгалтерському обліку та фінансовій та податковій звітності саме договір оренди, укладений з ПП «Парадіс Нова» з орендною платою 2000,00 грн.

В судовому засіданні представники сторін надали суду свої пояснення.

Розглянувши первісний позов приватного підприємства «Паразіс Нова», м. Київ (ПП «ОСОБА_5, позивач») до відповідача приватного підприємства «Контраст», м. Бориспіль Київської області, (ПП «Контраст», відповідач) в редакції заяви від 07.04.2016р. про збільшення розміру позовних вимог про стягнення заборгованості згідно Договору оренди від 01.06.2011р. в розмірі 1 149 474,52 грн., з яких: 580 000,00 грн. основного боргу, 486 335,89 грн. пені, 83 138,63 грн. трьох процентів річних, та зустрічний позов ПП «Контраст» до ПП «Паразіс Нова» про визнання недійсним договору оренди автомобільної заправочної станції, та обладнання автомобільного газозаправного пункту від 01.06.2011р. (пунктом 4.1 якого орендну плату визначено в сумі 10 000,00 грн.), вислухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Як вбачається із залученої до матеріалів справи копії Інформаційної довідки № 57082939 від 11.04.2016р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, з травня 2008р. по теперішній час ПП «Парадіс Нова» є власником комплексу автозаправної станції, розташованої на території Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області 101 км автомобільної дороги БориспільДніпропетровськЗапоріжжя загальною площею 53,3 кв.м. Комплекс знаходиться на земельній ділянці для комерційного використання площею 0,4380 га, що перебуває в оренді фізичної особи підприємця ОСОБА_6 на підставі договору оренди землі від 27.02.2008р., укладеного з Золотоніською райдержадміністрацією.

Суд звертає увагу, що між ПП «Парадіс Нова» (продавець) та ПП «Контраст» (покупець) 03.04.2013р. було укладено договір купівлі-продажу вказаного автозаправного комплексу (том 1, аркуші справи 85-88), який в судовому порядку не розірвано (судові рішення у справі 911/2091/15), недійсним не визнано (судові рішення у справі 911/902/14). Однак, у відповідності до умов договору купівлі-продажу (розділ 3) обєкт купівлі-продажу та наявна у продавця документація на нього за актом прийому передачі покупцю передані не були. Пунктом 5.1 договору було передбачено перехід права власності з моменту підписання акту прийому передачі, сплати повної вартості та підписання про це продавцем нотаріальної заяви, яка підписана також не була, а відтак, право власності до покупця не перейшло, і на момент розгляду справи ПП «Парадіс Нова» є особою, яка здійснює правомочності власника щодо даного нерухомого майна.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ГК України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (стаття 627 ЦК України).

Згідно до частини 1 ст. 759, частини 1 ст. 761, частини 1 ст. 762 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі, або особа, якій належать майнові права. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Суду представлено оригінали та копії двох договорів оренди автозаправної станції, та обладнання автомобільного газозаправного пункту від 01.06.2011р., відповідно до яких ПП «Парадіс Нова» в особі директора ОСОБА_6 (орендодавець) передає, а ПП «Контраст» в особі генерального директора ОСОБА_4 (орендар) приймає в строкове платне користування автомобільну заправну станцію, комплекс, нежиле приміщення, 101 км. Автомобільної дороги Бориспіль-Дніпропертровськ-Запоріжжя, що знаходиться на території Піщанської с/ради Золотоніського району Черкаської області, та складається з «А1» приміщення АЗС, цегляне, площею 53,3 кв.м., «Б2» вбиральні, « 1» бензоколонок в кількості 4 шт. типу «Adast», « 2» ємності в кількості 4 шт., « 3» свердловини, « 4» відмостки площею 1231 кв.м., « 1,2» огорожі, « 5» очисних споруд, «6» АГЗП, а також 4 підземних резервуарів по 25 куб.м. загальною ємністю 100 куб.м., колонки газорозподільної Шельф 100 1 LPG, установки mini 500,01 АЗС, а також інженерних та інших комунікацій, санітарно-технічних систем та іншої інфраструктури, яка розташована на земельній ділянці, що належить державі та перебуває в оренді у ФОП ОСОБА_6 за договором оренди землі від 27.02.2008р.

Строк оренди визначено до 01.06.2012р. (пункт 3.1). Передача обєкта в оренду оформлюється актом прийому-передачі автозаправної станції та обладнання автомобільного газозаправного пункту (пункт 5.2) . Обєкт вважається фактично переданим орендарю з моменту підписання Акту прийому-передачі автозаправної станції та обладнання автомобільного газозаправного пункту (пункт 5.3).

У випадку прострочення по сплаті орендних платежів орендар сплачує орендодавцеві пеню в розмірі 2% від суми боргу за кожен день прострочення (пункт 8.1.1).

Тексти обох договорів оренди є аналогічними, крім пунктів 4.1 та 4.2.

Так, у редакції договору оренди від 01.06.2011р., оригінал та копія якого поданий позивачем (далі Договір 1) та відповідно є підставою заявлених позовних вимог, пункт 4.1 передбачає розмір орендної плати за весь обєкт в цілому 10 000,00 грн. Пункт 4.2 даного договору передбачає сплату орендної плати щомісячно авансом не пізніше 05 числа кожного місяця в готівковому порядку.

У редакції договору оренди від 01.06.2011р. оригінал та копія якого поданий відповідачем (далі Договір 2), та виконання якого, за твердженням обох сторін, не є предметом розгляду у даній справі, пункт 4.1 передбачає розмір орендної плати за весь обєкт в цілому 2 000,00 грн. Пункт 4.2 даного договору передбачає сплату орендної плати щомісячно авансом не пізніше 05 числа кожного місяця в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця в ПАТ «Укрсоцбанк».

Позивач не заперечує, що між сторонами було укладено два договори оренди, один з яких Договір 1 - стосувався оренди нерухомого та рухомого майна автозаправної станції, а інший Договір 2 оренди землі, на якій автозаправна станція розташована. Позивач твердить, що відповідач жодного разу не сплачував орендну плату за Договором 1, у звязку з чим просить суд стягнути заборгованість з врахуванням передбаченої договором пені та згідно ст. 625 ЦК України 3% річних.

Відповідач твердить, що ніколи свідомо не підписував Договір 1, та просить суд визнати його недійсним в порядку ст. 230 ЦК України як укладений під впливом обману. Відповідач твердить, що відносини оренди між сторонами виникли та існують відповідно до Договору 2, на виконання якого відповідачем сплачувалась орендна плата, допоки позивач не створив умови (закриття рахунків, повернення коштів, сплачених за оренду), у яких виконання обовязку із сплати орендної плати для відповідача стало неможливим.

Відповідно до ст.ст. 207, 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття пропозиції. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Чкщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії (реальний договір).

За загальним правилом договір майнового найму (оренди) може бути як реальним (тобто вважатися укладеним з моменту передачі майна наймачу в користування), так і консенсуальним. В силу диспозитивності норм про оренду право визначати момент укладення договору найму (оренди) належить сторонам даного договору. Відповідно до ст. 765 ЦК України наймодавець зобовязаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму. Відповідно до пунктів 5.1, 5.3 обох договорів, обєкт повинен бути переданий орендодавцем та прийнятий орендарем протягом одного дня з моменту укладення даного договору. Обєкт вважається переданим в оренду з моменту підписання акту прийому-передачі автомобільної заправної станції та обладнання автомобільного газозаправного комплексу. За таких обставин, сторони передбачили виникнення відносин оренди за договором з моменту підписання Акту прийому-передачі.

01.06.2011р. сторонами було підписано Акт прийому-передачі автомобільної заправної станції та обладнання автомобільного газозаправного пункту (том 1 аркуш справи 20). В цей же день 01.06.2011р. орендодавцем було виставлено орендарю рахунок-фактуру № О-001 (умова продажу безготівковий розрахунок, підстава договір оренди від 01.06.2011р.) на оплату оренди АЗС за червень 2011р. в сумі 2000,00 грн. (том 1, аркуш справи 98), який був оплачений орендарем платіжним дорученням від 10.06.2011р. № 1464 (том 5, аркуш справи 221). 30.06.2011р. сторонами було підписано та скріплено печатками Акт О-001 здачі-прийняття робіт (надання послуг) за договором оренди від 01.06.2011р., у якому зазначено вартість оренди 2000,00 грн. та відсутність у сторін претензій одна до одної (том 1, аркуш справи 121).

В наступному щомісячно орендодавцем виставлявся рахунок-фактура на оплату орендної плати в сумі 2000,00 грн. (копії рахунків-фактур за період з червня 2011р. по березень 2013р. залучені до матеріалів справи том 1, аркуші справи 98-120), який орендарем оплачувався (копії банківських виписок залучені до матеріалів справи том 5, аркуші справи 221-252), за результатами кожного місяця оренди сторонами підписувався відповідний Акт здачі прийняття робіт (копії Актів за період з червня 2011 року по лютий 2013р. залучені до матеріалів справи том 1, аркуші справи 121-141). Документальне оформлення відносин оренди прослідковується до виникнення між сторонами спірної ситуації, повязаної з укладенням договору купівлі-продажу автозаправної станції, яка не є предметом розгляду даної справи, і обставини якої досліджувались судом під час розгляду господарських справ № 911/902/14 та №911/2091/15.

За таких обставин, судом встановлено, що між сторонами з моменту підписання Акту прийому-передачі автомобільної заправної станції та обладнання автомобільного газозаправного пункту від 01.06.2016р. виникли і існували господарські відносини оренди спірного майна, джерелом та підставою яких був договір оренди від 01.06.2011р. пунктом 4.1 якого визначено розмір орендної плати 2000,00 грн. (Договір 2). Зазначене опосередковано підтверджується даними бухгалтерського обліку та фінансової звітності відповідача, у яких відповідач відображав відносини з позивачем саме за цим договором (відносини з відповідачем у фінансовій звітності позивача взагалі не відображені). Разом із тим, зазначений договір не є підставою поданого позову та встановлення існування та розміру заборгованості за ним не належить до предмету спору у справі.

Твердження позивача, що зазначений договір не стосується спірних відносин сторін та є договором оренди землі, судом відхиляється. Так, по-перше, в Договорі 2 відсутні істотні умови договору оренди землі, визначені ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (зокрема кадастровий номер та розмір земельної ділянки), натомість вичерпно визначено його предмет - автомобільна заправна станція, комплекс, нежиле приміщення, 101 км. Автомобільної дороги Бориспіль-Дніпропертровськ-Запоріжжя, що знаходиться на території Піщанської с/ради Золотоніського району Черкаської області, та складається з «А1» приміщення АЗС, цегляне, площею 53,3 кв.м., «Б2» вбиральні, « 1» бензоколонок в кількості 4 шт. типу «Adast», « 2» ємності в кількості 4 шт., « 3» свердловини, « 4» відмостки площею 1231 кв.м., « 1,2» огорожі, « 5» очисних споруд, « 6» АГЗП, а також 4 підземні резервуари по 25 куб.м. загальною ємністю 100 куб.м., колонка газорозподільна Шельф 100 1 LPG, установка mini 500,01 АЗС, а також будь-які інженерні та інші комунікації, санітарно-технічні системи та інша інфраструктура.

По-друге, земельна ділянка, на якій розташована спірна АЗС, є державною власністю та перебуває в оренді фізичної особи підприємця ОСОБА_6 на підставі договору оренди землі від 27.02.2008р., укладеного з Золотоніською райдержадміністрацією (том 5, аркуші справи 128-132), а відтак ПП «Парадіс Нова» не є особою, управненою розпоряджатися даною земельною ділянкою, в тому числі передавати її в оренду.

Щодо Договору оренди від 01.06.2011р., пунктом 4.1 якого встановлено розмір орендної плати 10 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Судовою почеркознавчою та технічною експертизою (висновок експертів Київського НДІ судових експертиз від 22.05.2015р. № 16406/14-32/16407/16408/14-33) встановлено, що підписи в договорі оренди від імені ОСОБА_4 у нижній частині лицьової сторони першого та другого аркушів та у графі «Генеральний директор___ ОСОБА_4» на лицьовій стороні третього аркуша виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів самим ОСОБА_4; відтиски печатки від імені приватного підприємства «Контраст» нанесені у один і той самий час, одним і тим самим кліше печатки, а саме тим, експериментальні та вільні зразки відтисків якої було надано для порівняльного дослідження.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, пункту 20 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін, тоді як при помилці обидві сторони можуть невірно сприймати обставини правочину. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, зокрема наявність спеціальних підстав визнання недійсною угоди.

Твердження відповідача про підписання директором даного договору під впливом обману жодними доказами не підтверджується. Зазначені обставини не були встановлені також під час направлення справи до правоохоронних органів відповідно до ухвали суду від 13.08.2015р. Аргументи сторін щодо зазначених обставин підписання примірників договору 1 зводяться до взаємних бездоказових звинувачень, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом із тим, слід розрізняти правові поняття неукладений договір, нікчемний та недійсний.

Так, нікчемним є договір, який недійсний в силу закону. Недійсним є договір, визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої сторони з вичерпного переліку підстав, встановлених законом (пункт 2.5.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», пункт 7 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Поняття неукладений договір є тотожним договору, що не відбувся. Не може бути визнано недійсним правочин, який не вчинено (пункт 7 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. №9), відповідно позивач в позові невірно застосовує дане положення закону.

Враховуючи, що між сторонами виникли та існували відносини оренди АЗС, джерелом та підставою яких був інший договір оренди від 01.06.2011р. (пунктом 4.1 якого орендну плату визначено в сумі 2000,00 грн.), і саме цей договір 2 був підставою для користування відповідачем орендованим майном, що породжувало його обовязок сплачувати орендну плату, враховуючи те, що суду не подано жодних доказів того, що за Договором 1 відбулась передача майна, з якою в порядку пунктів 5.1, 5.2 Договору та частини 2 ст. 640 ЦК України повязується момент укладення даного договору, суд прийшов до висновку, що даний договір оренди від 01.06.2011р. є неукладеним, а отже не породжує для відповідача права користування майном, а для позивача права вимагати сплати орендної плати.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за неукладеним договором є безпідставними, а отже в первісному позові слід відмовити повністю. У задоволенні зустрічного позову слід також відмовити, оскільки не може бути визнано недійсним правочин, який не вчинено.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В первісному позові приватному підприємству «Парадіс Нова» відмовити повністю.

2. В зустрічному позові приватному підприємству «Контраст» відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано ___.___.2016р.

Головуючий суддя О.В. Конюх

Суддя Т.П. Карпечкін

Суддя В.А. Ярема