КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2016 р. Справа№ 910/27779/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

за участю представників:

ОСОБА_2- паспорт.

Від ОСОБА_2, ОСОБА_3 - представник ОСОБА_4 - за довіреністю.

Від Громадської організації "НАШ ДІМ -ПОДІЛ": Плахута О.В.- керівник (наказ), представник Стеців Р.І. - за довіреністю.

Від Київської міської ради: представник Тхорик С.М., Кочмар О.Й., Пашинський А.П.- за довіреностями.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Пателі Лізинг": представник Нестор В.Р., Фрідман О.О.- за довіреностями.

Від Державної архітектурно-будівельної інспекції України Департамент державного архітектурно-будівельного контролюу м. Києві: представник не з'явився.

Від Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради: представник Коляденко В.М.- за довіреністю.

Від Департаменту культури виконавчого органу Київського міської ради (Київської міської державної адміністрації)- представник Панасенко І.І. - за довіреністю.

Від прокуратури: Вакулюк Д.С. - прокурор відділу прокуратури м. Києва.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, Громадської організації "НАШ ДІМ -ПОДІЛ"

на ухвалу Господарського суду м. Києва від 09.02.2015 року

за позовом Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пателі Лізинг"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

1.Державної архітектурно-будівельної інспекції України

Департамент державного архітектурно-будівельного контролю

у м. Києві.

2.Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу

Київської міської ради

3. Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської

міської державної адміністрації)

За участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача,-

1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_3

3. Громадська організація "НАШ ДІМ -ПОДІЛ"

За участю Прокуратури м. Києва

про зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського апеляційного господарського суду знаходиться справа №910/27779/14 за позовом Київської міської ради до ТОВ «Пателі Лізинг» про зобов'язання вчинити дії, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державна архітектурно-будівельна інспекція України Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві, Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Громадська організація «НАШ ДІМ-ПОДІЛ», апеляційне провадження у якій порушено за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3, Громадської організації «НАШ ДІМ-ПОДІЛ» на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.02.2015 у справі №910/27779/14.

З матеріалів справи вбачається, що Київська міська рада (далі - позивач) подала до господарського суду міста Києва позов до ТОВ «Пателі Лізинг» (далі - відповідач) про зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що будівництво житлово-офісного комплексу на земельній ділянці у АДРЕСА_1 здійснюється відповідачем без дотримання будівельних норм, а також за відсутності необхідної проектно-кошторисної документації, у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про зобов'язання відповідача знести самовільно здійснену надбудову на спірному об'єкті будівництва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.12.2014 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державну архітектурно-будівельну інспекцію України Департамент державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві та Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради.

Ухвалою Господарського суду м.Києва від 05.10.2015р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради.

29.01.2015 від позивача надійшло клопотання про забезпечення позову, в якому позивач просив суд вжити заходи до забезпечення позову шляхом заборони Державній реєстраційній службі України та її структурним підрозділам вчиняти дії, пов'язані з державною реєстрацією права власності на спірне нерухоме майно, а також заборонити Державній архітектурно-будівельній інспекції України узгоджувати та видавати відповідні документи про готовність зазначеного об'єкта до експлуатації.

Клопотання позивача мотивоване припущенням введення відповідачем в експлуатацію спірного житлово-офісного комплексу, наслідком чого стане відчуження нерухомого майна на користь третіх осіб, що у разі задоволення позовних вимог унеможливить виконання рішення суду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.02.2015 клопотання Київської міської ради про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено.

Ухвалено заборонити Державній архітектурно-будівельній інспекції України (Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві) узгоджувати та видавати відповідні документи (декларації, акти тощо) про готовність зазначеного об'єкта будівництва до експлуатації, а також видавати сертифікат (сертифікати) відповідності закінченого будівництвом об'єкта стосовно офісно-житлового комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1» або окремих його частин (приміщень), будівництво яких здійснюється за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалено заборонити Державній реєстраційній службі України та її структурним підрозділам у місті Києві вчиняти дії, пов'язані з державною реєстрацією прав власності на нерухоме майно та внесенням і реєстрацією в відповідних базах даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно:

- документів, що подаються товариством з обмеженою відповідальністю «Пателі Лізинг» як забудовником у складі «основного пакету» документів для державної реєстрації прав на квартири, апартаменти квартирного типу, інші житлові або нежитлові приміщення та інші об'єкти нерухомого майна, що є складовими новозбудованого об'єкту будівництва офісно-житлового комплекс «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1;

- відомостей щодо переходу прав власності та інших речових прав на об'єкт (об'єкти) будівництва та/або окремі його (їх) частини, об'єкт (об'єкти) незавершеного будівництва та/або окремі його (їх) частини за адресою: АДРЕСА_1, де товариством з обмеженою відповідальністю «Пателі Лізинг» проводиться будівництво офісно-житлового комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1» та будь-яких інших записів, що стосуються зазначених об'єктів нерухомості.

Стягувачем за ухвалою є Київська міська рада.

Боржниками за ухвалою є:

Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Департамент державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві);

Державна реєстраційна служба України.

При винесенні вказаної ухвали місцевий господарський суд дійшов до висновку про те, що прийняття в експлуатацію об'єкта будівництва відповідача створює можливість для відчуження ним даного об'єкта іншій особі (особам) і набуття нею (ними), на момент виконання судового рішення, права власності або іншого правового титулу на відповідний об'єкт, що може бути обставиною, яка утруднить чи зробить неможливим виконання відповідачем судового рішення (ст. 66 ГПК України).

Не погодившись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Громадська організація «НАШ ДІМ-ПОДІЛ» подали до Київського апеляційного господарського суду скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.02.2015, в яких просили вказану ухвалу скасувати. В обґрунтування вимог поданих апеляційних скарг заявники посилались на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

У своєму відзиві, поданому суду 18.04.2016 та долученому до матеріалів справи, відповідач підтримує вимоги поданих апеляційних скарг та просить їх задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського від 08.04.2016 у справі №910/27779/14 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 10.05.2016 у справі №910/27779/14) апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, Громадської організації «НАШ ДІМ-ПОДІЛ» на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.02.2015 прийняті до провадження.

У своєму відзиві, поданому суду 25.04.2016 та долученому до матеріалів справи, позивач заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає спірну ухвалу суду законною, просить суд залишити її без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського від 25.04.2016 (з урахуванням додаткової ухвали Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2016) до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено ОСОБА_2, ОСОБА_3, Громадську організацію «НАШ ДІМ-ПОДІЛ».

У зв'язку з перебуванням судді Дикунської С.Я., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, в відпустці, відповідно до підпункту 2.3.25., 2.3.49 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, автоматизованою системою здійснено заміну судді Дикунської С.Я. у складі визначеної колегії для розгляду вказаної вище справи, про що сформовано протокол.

Відповідно до протоколу зміни складу колегії суддів апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, Громадської організації «НАШ ДІМ-ПОДІЛ» на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.02.2015 у справі №910/27779/14 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Коршун Н.М. (головуючий), Алданова С.О., Мартюк А. І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2016 апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, Громадської організації «НАШ ДІМ-ПОДІЛ» на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.02.2015 у справі №910/27779/14 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуюча суддя Коршун Н.М., судді Алданова С.О., Мартюк А.І.

В судовому засіданні 13.05.2016 ОСОБА_2 та його представник, представник ОСОБА_3, керівник і представник ГО «НАШ ДІМ-ПОДІЛ» та представник відповідача підтримали вимоги поданих апеляційних скарг, просили їх задовольнити, спірну ухвалу суду скасувати, а в задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів до забезпечення позову у даній справі відмовити.

В судовому засіданні 13.05.2016 представники прокуратури, позивача та Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради, а також представник Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги, просили спірну ухвалу суду залишити без змін.

В судове засідання 13.05.2016 представники Державної архітектурно-будівельна інспекції України Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві не з'явились, вказана третя особа про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про що свідчить повернуте на адресу суду повідомлення про вручення поштового відправлення зазначеній третій особі.

Приймаючи до уваги обізнаність Державної архітектурно-будівельна інспекції України Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів, враховуючи положення ст. 102 ГПК України, дійшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників вказаної третьої особи.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно із ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується:

- накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві;

- забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

- зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (ст. 65 ГПК).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, за загальними правилами особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до п.п. 43-47 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24.10.2008 №13 заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених ст. 66 ГПК України: якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Перелік заходів до забезпечення позову, встановлений ст. 67 ГПК України, є вичерпним.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарські суди повинні оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов:

- наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками вказаного судового розгляду.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) товариства, зокрема шляхом заборони вчиняти дії лише щодо того пакета акцій, який безпосередньо пов'язаний із предметом спору.

На переконання колегії суддів, оскаржувана ухвала суду вказаним вище обов'язковим вимогам не відповідає, суд першої інстанції не встановив наявності жодних обставин, з якими пов'язується застосування заходів до забезпечення даного позову немайнового характеру.

Як зазначалось вище, позовні вимоги у даній справі ґрунтуються на тому, що будівництво житлово-офісного комплексу на земельній ділянці у АДРЕСА_1 здійснюється відповідачем з порушенням будівельних норм, у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про зобов'язання відповідача знести самовільно здійснену надбудову на спірному об'єкті будівництва.

При цьому, як випливає зі змісту позовних вимог, предметом спору у даній справі є законність або незаконність здійснення відповідачем саме надбудови на вказаному вище об'єкті будівництва, а не цього об'єкту в цілому.

Однак, суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, вжив заходів до забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій щодо всього об'єкту будівництва житлово-офісного комплексу на земельній ділянці у АДРЕСА_1, а не щодо його спірної частини, а саме надбудови.

Тобто, суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, вийшов за межі предмета позову.

При цьому, слід звернути увагу на те, що згідно інвестиційного договору №143НВ від 27.05.2013 (т. 2, а.с. 37-43), укладеного між відповідачем та ОСОБА_2, останній є інвестором будівництва житлово-офісного комплексу на земельній ділянці у АДРЕСА_1, а саме нежитлового приміщення на другому поверсі площею 565 метрів.

Згідно інвестиційного договору №120НВ від 09.12.2012 (т. 2, а.с. 114-120), укладеного між відповідачем та ОСОБА_3, останній є інвестором будівництва житлово-офісного комплексу на земельній ділянці у АДРЕСА_1, а саме житлового приміщення на одинадцятому поверсі площею 49 метрів.

Відтак, як встановлено колегією суддів, місцевим господарським судом порушено вимогу, яка зобов'язує суди при вжитті заходів до забезпечення позову запобігати порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками вказаного судового розгляду, в даному випадку ОСОБА_2, ОСОБА_3.

На переконання колегії суддів, таке забезпечення порушує права інвесторів, зокрема, ОСОБА_2, ОСОБА_3 щодо здійснення своїх майнових прав володіння, користування та розпорядження майном, а саме визначеними інвестиційними договорами частинами житлово-офісного комплексу на земельній ділянці у АДРЕСА_1.

Одночасно, на думку колегії суддів, вжите судом першої інстанції забезпечення позову у даній справі також позбавляє Державну архітектурно-будівельну інспекцію України (Департамент державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві) та Державну реєстраційну службу України та її структурні підрозділи у місті Києві виконувати покладені на них державою функції (контролю, перевірки, реєстрації будівлі тощо) стосовно житлово-офісного комплексу на земельній ділянці у АДРЕСА_1.

Також, звертаючись до суду першої інстанції з клопотанням про вжиття заходів до забезпечення позову у даній справі, позивач зазначав, що не зважаючи на те, що будівництво зазначеного об'єкту ще не завершене, його не прийнято у встановленому законом порядку в експлуатацію, не проведено його технічної інвентаризації та не зареєстровано право власності, відповідачем розповсюджується інформація про продаж квартир (апартаментів, приміщень) в спірному об'єкті самочинного будівництва. Зокрема, на сайті житлового комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1» міститься інформація, яка свідчить про те, що відповідач здійснює підготовчі дії до введення об'єкту по АДРЕСА_1 в експлуатацію з метою подальшого продажу квартир.

Крім того, позивач вказував, що зважаючи на розповсюдження інформації про продаж квартир, приміщень у спірному об'єкті самочинного будівництва, відповідач може до закінчення розгляду даної справи вжити заходів, спрямованих на введення об'єкту в експлуатацію та/або державну реєстрацію прав на об'єкт, в тому числі як на об'єкт незавершеного будівництва.

Вказані доводи позивача судом першої інстанції були прийняті та враховані при прийнятті оскаржуваної ухвали суду.

Однак, колегія суддів вважає такі висновки місцевого господарського суду помилковими та необґрунтованими, оскільки достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, є умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру.

Разом з тим у даній справі позивачем заявлено вимоги немайнового характеру, а вказане вище майно не є предметом спору.

Зазначивши, що спірне майно може бути відчужене, суд першої інстанції не встановив відповідних обставин, які могли б свідчити про реалізацію майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладення договорів купівлі-продажу, попередніх договорів тощо.

Сам по собі факт розміщення інформації про майбутній продаж приміщень, апартаментів житлово-офісного комплексу на земельній ділянці у АДРЕСА_1, не може свідчити про факт вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження майна, а позивачем не подано суду доказів в порядку ст.ст. 33, 34 ГПК України на підтвердження таких обставин.

Одночасно, на переконання колегії суддів, спірна ухвала, як і клопотання позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, не містять обґрунтувань з посиланням на докази в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, яким саме чином зміна власника (власників) житлово-офісного комплексу на земельній ділянці у АДРЕСА_1, вплине на факт законності або незаконності здійснення відповідачем саме надбудови на вказаному вище об'єкті будівництва, а не цього об'єкту в цілому.

Щодо цього, позивачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено та не обґрунтовано, яким чином майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Підсумовуючи наведене, колегією суддів у даній справі не встановлено обставин та не виявлено відповідних доказів в порядку ст.ст. 33, 34 ГПК України, на підставі яких можна було б стверджувати, що майно, на яке накладено арешт, може бути відчужене третім особам або невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, як то передбачено ст. 66 ГПК України.

Поряд із тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до статей 1, 8 Конституції України Україна є правова держава. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Законом України від 17.07.1997 №475/97 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - «Конвенція») та Перший протокол до Конвенції, а відтак, в силу ст. 9 Конституції України, вони є частиною національного законодавства України.

Відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України регулюється Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Концепція «майна», в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном». До таких активів може відноситися право оренди (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» від 25.03.1999, заява №311107/96; рішення у справі «Інтерсплав проти України», заява №803/02, ).

Колегія суддів вважає, що право на майно, яке виникло з інвестиційного договору, в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, гарантується ст. ст. 1, 8, 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне припинити апеляційне за апеляційною скаргою Громадської організації «НАШ ДІМ-ПОДІЛ» на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.02.2015 у даній справі з огляду на наступне.

Згідно статуту Громадської організації «НАШ ДІМ-ПОДІЛ» (т. 2, а.с. 87-96), а саме п.п. 1.1., 2.1., 3.1. статуту, остання була утворена громадянами України та іноземцями з метою захисту прав та інтересів її членів як інвесторів.

Однак, матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 є членами Громадської організації «НАШ ДІМ-ПОДІЛ» або доручили вказаній організації представляти свої інтереси як інвесторів житлово-офісного комплексу на земельній ділянці у АДРЕСА_1.

При цьому, матеріали справи не містять документального підтвердження про наявність правового зв'язку Громадської організації «НАШ ДІМ-ПОДІЛ» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, як і відсутні докази, що свідчили б про порушення оскаржуваною ухвалою суду прав Громадської організації «НАШ ДІМ-ПОДІЛ» або ж судом вирішені питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі.

Відповідно до п. 5.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» у розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження (якщо вона не підлягала поверненню з передбачених ГПК підстав), повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Якщо при цьому буде встановлено, що права такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою припиняє апеляційне провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що ухвала господарського суду міста Києва від 09.02.2015 у даній справі підлягає скасуванню та в задоволенні клопотання Київської міської ради про вжиття заходів до забезпечення позову у даній справі слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 66, 67, п. 1 ч. 1 ст. 80, 99, 101, 103-106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.02.2015 у справі №910/27779/14 задовольнити.

2. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.02.2015 у справі №910/27779/14 задовольнити.

3. Ухвалу господарського суду міста Києва від 09.02.2015 у справі №910/27779/14 скасувати.

4. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Громадської організації «НАШ ДІМ-ПОДІЛ» на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.02.2015 у справі №910/27779/14 припинити.

5. В задоволенні клопотання Київської міської ради про вжиття заходів до забезпечення позову у справі №910/27779/14 відмовити.

6. Справу №910/27779/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

7 Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк