ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016р. Справа№ 914/387/16

за позовом: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м.Львів

до відповідача: Львівського комунального підприємства «Під Голоском-410», м.Львів

про стягнення 7398,84грн.

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю

від відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю

Суть спору: позов заявлено Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго», м.Львів до Львівського комунального підприємства «Під Голоском-410», м.Львів про стягнення 7398,84грн., з яких 6008,95грн. основного боргу, 129,32грн. 3% річних, 1260,57грн. індексу інфляції.

Ухвалою суду від 15.02.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.02.2016р. Ухвалою суду від 29.02.2016р. розгляд справи відкладено на 21.03.2016р. у звязку з неявкою позивача. Ухвалою суду від 21.03.2016р. строк вирішення спору за клопотанням позивача продовжено на 15 днів, в судовому засіданні оголошено перерву до 20.04.2016р. В судовому засіданні 20.04.2016р. оголошено перерву до 25.04.2016р. для надання можливості сторонам подати додаткові документи.

Представникам позивача розяснено їх права, згідно ст.20, 22 ГПК України.

Представник позивача в судове засідання 25.04.2016р. зявився, долучив до матеріалів справи додаткові документи (вх.№17694/16 від 22.04.2016р.), позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві та додаткових поясненнях (при супровідному вх.№16757/16 від 18.04.2016р.). Ствердив, зокрема, що в жовтні 2011 року між позивачем та відповідачем ЛКП «Під голоском-410» укладено договір постачання теплової енергії в гарячій воді. Проте, відповідач взяті на себе за договором зобовязання належним чином не виконав, розрахунки за теплову енергію, поставлену протягом лютого-грудня 2014р. оплачено частково, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 6008,95грн. Оскільки відповідачем часткову оплату отриманих за вказаний період послуг проведено, всупереч умовам договору, несвоєчасно, позивачем також нараховано та заявлено до стягнення 129,32грн. 3% річних та 1260,57грн. індексу інфляції. Просив позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.04.2016р. проти задоволення позову заперечив з мотивів, наведених у поданих запереченнях (вх.№7699/16 від 25.02.2016р.). Зокрема, зазначив, що приміщення по вул.Ю.Липи, 18, площею 34,55 кв.м., в які здійснено постачання теплової енергії, орендуються Шевченківським районним відділом МВС України ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області з березня 2010 року, відтак, ЛКП «Під голоском-410» неодноразово зверталось до позивача із листами, в яких просило вилучити вказану опалювальну площу. Відтак, у задоволенні позову просив відмовити.

В судовому засіданні оголошено перерву до 25.04.2016р. о 15:30год. для надання можливості позивачу подати додаткові документи.

Після перерви в судове засідання зявився представник позивача, долучив до матеріалів справи додаткові документи (вх.№18406/16 від 25.04.2016р.), позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідачем у продовжене після перерви судове засідання явки повноважного представника не забезпечено, поважності причин неявки суду не повідомлено.

Відповідно до ст.75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст. 4-3 ГПК України судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у звязку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено таке.

Між Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» (теплопостачальна організація за договором, позивач по справі) та Львівським комунальним підприємством «Під Голоском-410» (споживач за договором, відповідач по справі) укладено договір №1284/Ш про постачання теплої енергії в гарячій воді від 01.10.2011р., за яким теплопостачальна організація взяла на себе зобовязання постачати споживачу теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних йому обсягах, а покупець отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гаряче водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п.1).

Згідно з п. 6.3 договору споживач до 25-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує теплопостачальній організації вартість фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження. У п.6.2 договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Протягом лютого-грудня 2014 року відповідачу реалізовано теплової енергії на суму 38218,34грн., на оплату вказаних послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго» виставлено рахунки №1284Ш-2 на суму 6466,51грн., №1284Ш-3 на суму 7189,23грн., №1284Ш-4 на суму 3596,69грн., №1284Ш-5 на суму 423,48грн., №1284Ш-6 на суму 423,48грн., №1284Ш-7 на суму 423,48грн., №1284Ш-8 на суму 423,48грн., №1284Ш-9 на суму 423,48грн., №1284Ш-10 на суму 4477,48грн., №1284Ш-11 на суму 5975,50грн. та №1284Ш-12 на суму 8395,53грн.

Позивач стверджує, що поставлену протягом вказаного періоду теплову енергію відповідачем оплачено частково та з порушенням строків розрахунків, визначених договором, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 6008,95грн., що й зумовило звернення до суду із позовною заявою, в якій окрім суми основного боргу до стягнення також заявлено 129,32грн. 3% річних та 1260,57грн. індексу інфляції.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст.275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Щодо заперечень відповідача про те, що оскільки приміщення, в які здійснено постачання теплової енергії, використовуються Шевченківським районним відділом МВС України ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області на підставі договору оренди, то обовязок ЛКП «Під Голоском-410» оплачувати надані послуги відсутній суд звертає увагу на таке.

Дійсно, між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (орендодавець) та Шевченківським районним відділом Львівського міського управління ГУ МВС України у Львівській області (орендар) укладено договір оренди №Ш-7462-10 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 12.03.2010р., за яким останньому передано в строкове платне користування приміщення по вул.Ю.Липи, 18, загальною площею 43,0 кв.м. (п.1), для використання дільничним пунктом міліції (п.2).

Водночас, договір із теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії в гарячій воді до обєкта «Опорний пункт» за адресою вул.Ю.Липи, 18, загальною площею 34,55 кв.м., укладено саме ЛКП «Під Голоском-410», про що зокрема свідчить додаткова угода до договору №1284/Ш від 01.10.2011р. про постачання теплової енергії в гарячій воді, підписана повноважними представниками ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ЛКП «Під Голоском-410» 28.11.2011р. й додатки до неї.

Твердження відповідача про те, що ЛКП «Під голоском-410» неодноразово зверталось до позивача із листами, в яких просило вилучити вказану опалювальну площу зважаючи на її фактичне використання орендарем й безпідставність проведення нарахування за теплопостачання за рахунок коштів підприємства, а відтак договір про постачання теплової енергії в гарячій воді в цій частині є припиненим або розірваним, спростовується матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що договір №1284/Ш від 01.10.2011р. про постачання теплової енергії в гарячій воді, підписана повноважними представниками ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ЛКП «Під Голоском-410» припинив свою дію, є розірваним чи зміненим сторонами в порядку, встановленому цим договором та чинним законодавством України.

Відтак, суд приходить до висновку, що ЛКП «Під Голоском-410» на даний час зобовязане здійснювати оплату за поставлену згідно договору №1284/Ш від 01.10.2011р. теплову енергію, в тому числі й в нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою м.Львів, вул.Ю.Липи, 18 й використовуються згідно договору оренди Шевченківським районним відділом Львівського міського управління ГУ МВС України у Львівській області.

Проаналізувавши долучені до матеріалів справи копії банківських виписок про рух коштів по рахунку ЛМКП «Львівтеплоенерго», суд звертає увагу на те, що теплову енергію, поставлену відповідачу в лютому 2015 року повністю оплачено 11.03.2015р., у березні 2015 року 15.05.2015р., у квітні, травні, червні, липні, серпні та вересні 2015 року 12.11.2015р., у жовтні 2015 року 15.12.2015р., в листопаді 2015 року 15.01.2016р. та у грудні 2015 року 15.02.2016р.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення ЛМКП «Львівтеплоенерго» до суду із позовною заявою до ЛКП «Під Голоском-410», в останнього, зважаючи на часткове здійснення оплат за отриману згідно договору теплову енергію й часткове зарахування теплопостачальною організацією таких платежів в рахунок погашення нарахованої пені, дійсно існувала заборгованість в розмірі 6008,95грн., яку повністю погашено відповідачем платежем, здійсненим 15.02.2016р.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.4.4 Постанови №18 від 26.12.2011р. розяснено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги дату звернення позивача до суду із даним позовом 12.02.2016р., суд приходить до висновку, що у позовних вимогах в частині стягнення 6008,95грн. основного боргу провадження по справі слід припинити на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та індексу інфляції, суд зазначає, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, про що зазначено у п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. Окрім цього, а в п.5.1 цієї Постанови зазначено, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Відповідно до ст. 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим кодексом та іншими законами.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд також звертає увагу на розяснення, надані Пленумом Вищого господарського суду України у Постанові №14 від 17.12.2013р. Так, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.3.2). Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання (п.3.1). День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п.1.9).

На підставі проведеного перерахунку за визначені позивачем періоди, суд, з врахуванням вищенаведеного, беручи до уваги момент виникнення прострочення боржника по кожному із фактів поставки теплової енергії за визначені періоди 2014 року, зважаючи на встановлений договором порядок здійснення розрахунків, дати фактично здійснених відповідачем оплат та суми коштів, зарахованих позивачем на оплату поставленої теплової енергії, а також те, що кількість днів у 2016 році 366, а не 365, як звично, приходить до висновку, що такі позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в розмірі 49,85грн. 3% річних та 142,18грн. індексу інфляції.

У задоволенні решти позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1154,90грн. слід покласти на відповідача, а в решті на позивача. При проведенні розподілу господарських витрат судом враховано, що основну заборгованість за договором погашено після звернення ЛМКП «Львівтеплоенерго» до суду із позовною заявою.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, п.1-1 ч.1 ст.80, ст.ст.82, 83, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Провадження по справі в частині стягнення 6008,95грн. основного боргу припинити.

3. Стягнути з Львівського комунального підприємства «Під Голоском-410» (м.Львів, пр-т. ОСОБА_3, буд.99; ) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (м.Львів, вул. Д.Апостола, буд.1; ) 49,85грн. 3% річних, 142,18грн. індексу інфляції та 1154,90грн. судового збору.

4. Наказ видати у відповідності до ст.116 ГПК України.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 29.04.2016р.

Суддя Щигельська О.І.