ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2016 р. Справа № 925/560/14

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарях Кадусі Н.В., Ткаченку А.О., за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача ОСОБА_2 за довіреністю, третьої особи-1 ОСОБА_3 за посадою (арбітражний керуючий - ліквідатор), третьої особи-2 не зявились, третьої особи-3 не зявились, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЛЛ» до товариства з обмеженою відповідальністю «Етуаль», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - відкритого акціонерного товариства «Шрамківський цукровий завод» (1), відповідача ОСОБА_4 (2), приватного нотаріуса Драбівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 (3) про визнання договору недійсним і застосування наслідків недійсності правочину,

ВСТАНОВИВ:

03.04.2014 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЛЛ» в особі його представника арбітражного керуючого - ліквідатора ОСОБА_6 звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Етуаль» (далі відповідач, а разом - сторони), в якому, на підставі ст.ст. 203 ч.ч. 1-3, 215 ЦК України, 207 ч. 1 ГК України, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу майнового комплексу цукрового заводу, укладений сторонами 27.04.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_5 27.04.2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 1337.

Позов вмотивовано порушенням сторонами при укладенні договору норм цивільного законодавства і законодавства про банкрутство, а саме здійснено відчуження майнового комплексу, який на момент відчуження перебував під арештом, без визначення предмету договору, з порушенням порядку публікації оголошення, проведення публічних торгів, процедури продажу майна банкрута, за відсутності згоди комітету кредиторів на продаж майна банкрута. Відчуженням майнового комплексу за спірною угодою порушено право власності позивача на це майно.

Ухвалами суду від 04.04.2014 року позовна заява прийнята до розгляду, по ній порушене провадження у справі № 925/560/14 і призначене до судового розгляду, від 06.05.2014 року, за клопотанням позивача, на підставі ст. 27 ГПК України до участі у справі залучені треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: на стороні позивача - відкрите акціонерне товариство «Шрамківський цукровий завод»; на стороні відповідача - приватний нотаріус Драбівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 і ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 84-85, 90-91).

Рішенням господарського суду Черкаської області від 03.06.2014 року у справі № 925/560/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.10.2014 року, у задоволенні позову відмовлено повністю у звязку з відсутністю, визначених позивачем, підстав для визнання спірного договору недійсним, заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, як підстава відмови у задоволенні позову, апеляційним судом залишена без задоволення (т. 1 а.с. 201-205, т. 2 а.с. 211-220).

Постановою Вищого господарського суду України від 12.02.2015 року скасовані судові рішення першої та апеляційної інстанцій, справа передана на новий розгляд до господарського суду Черкаської області (т. 3 а.с. 24-29). При цьому, судом касаційної інстанції було зазначено, що господарськими судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. Зокрема, колегія суддів касаційної інстанції відзначила, що господарськими судами попередніх інстанцій не надано оцінки доводам позивача щодо адреси спірного майнового комплексу та не з'ясовано, за якою саме адресою цей комплекс розташований (будинок № 17 чи № 21 по вул. Леніна), а також не вказано, які докази надано позивачем на підтвердження своїх тверджень. Необхідність достеменного встановлення цієї обставини (з документальним підтвердженням), має важливе значення, оскільки усі подальші висновки (зокрема, щодо наявності обтяження спірного майнового комплексу та його реалізації) мають бути здійснені з урахуванням встановленого. Скеровуючи справу на новий розгляд до господарського суду Черкаської області суд касаційної інстанції вказав суду першої інстанції на необхідність при новому розгляді справи врахувати наведене, всебічно і повно зясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, надати обєктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою суду від 25.02.2015 року справа прийнята до провадження суду, призначена до нового розгляду у судовому засіданні (т. 3 а.с. 32).

При новому розгляді справи позивач, в порядку ст. 22 ГПК України, 17.03.2015 року подав заяву про зміну позовних вимог (т. 3 а.с. 42 - 43), у якій, змінивши предмет позову, просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу майнового комплексу цукрового заводу, укладений сторонами 27.04.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_5 27.04.2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 1337 та застосувати правові наслідки недійсності цього правочину - зобовязати відповідача повернути позивачу майновий комплекс цукрового заводу, який знаходиться за адресою: Черкаська область, Драбівський район, смт. Шрамківка, вул. Леніна, буд. 17 у складі: контора (Ааа), адмінприміщення (Б5), склад мішкотари (Ж), уборна (І), кладова (І), кладова (І), архів (І3), прохідна (Ї), побутове приміщення (К), прибудова (к), тепловозне депо (С), прибудова (с), прибудова (с), прибудова (с), контора депо (Т), прибудова (т), прибудова (т), сауна (Ц), димова труба (1), огорожа (1,2), загальною площею 2862,4 кв.м. Ухвалою суду від 17.03.2015 року (в протоколі судового засідання) заява позивача про зміну предмета позову прийнята до розгляду (т. 3 а.с. 52-54).

Рішенням господарського суду Черкаської області від 14.05.2015 року у справі № 925/560/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2015 року, у задоволенні позову відмовлено повністю у звязку з необґрунтованістю та недоведеністю обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, як підстава відмови у задоволенні позову, судами залишена без задоволення (т. 3 а.с. 192-208, т. 4 а.с. 143-160).

Постановою Вищого господарського суду України від 12.02.2015 року скасовані судові рішення першої та апеляційної інстанцій, справа передана на новий розгляд до господарського суду Черкаської області (т. 4 а.с. 210-221). При цьому, судом касаційної інстанції було зазначено, що господарські суди першої та апеляційної інстанцій, в порушення приписів ст. 11112 ГПК України, не виконали вказівок Вищого господарського суду України від 12.02.2015 року у справі № 925/560/14 в повному обсязі та, крім того, не встановили, яким чином вказаний правочин, вчинений у процедурі ліквідації банкрута-позивача, впливає або порушує права та законні інтереси позивача та чи призведе прийняте у цій справі рішення до відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Ухвалою суду від 11.01.2016 року справа прийнята до провадження суду, призначена до нового розгляду у судовому засіданні (т. 5 а.с. 2-3).

Під час нового розгляду справи позивач в особі свого представника 03.03.2016 року за вх. № 4479 подав додаткові письмові пояснення до позовної заяви (т. 5 а.с. 45-54), 03.03.2016 року за вх. № 4480 додаткові письмові заперечення на заяву відповідача про застосування позовної давності (т. 5 а.с. 55-58) і 04.04.2016 року за вх. № 6676 додаткові письмові пояснення до заперечення на заяву про застосування позовної давності (т. 5 а.с. 90-96).

Відповідач в особі свого представника 02.02.2016 року додатково подав письмовий відзив на позов (вх. № 2179, т. 5 а.с. 19-23), заяву про застосування позовної давності (вх. № 2181, т. 5 а.с. 24), письмові пояснення (вх. №№ 2178, 2180, т. 5 а.с. 12-16, 17-18).

В судовому засіданні представник позивача позов з підстав, викладених у позовній заяві, заяві про зміну предмета позову (т. 3 а.с. 42 - 43), додаткових письмових поясненнях (т. 1 а.с. 181-183, т. 3 а.с. 59-65, 154-155, т. 5 а.с. 45-54, 55-58, 90-96), підтримав і просив суд задовольнити повністю, представник третьої особи на стороні позивача підтримав позицію позивача з урахуванням пояснень, викладених у відзиві (вх. № 11181 від 20.05.2014, т. 1 а.с. 94-99), відповідач позов не визнав і просив суд в його задоволенні позивачу відмовити повністю з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов з додатковими письмовими поясненнями до нього (т. 1 а.с. 55-59, т. 3 а.с. 37-41, 125, 181-185, 187-188, т. 5 а.с. 19-23, 12-16, 17-18, 128), заявах про застосування позовної давності (т. 1 а.с. 165-166, т. 3 а.с. 35, т. 5 а.с. 24), а саме безпідставності і недоказаності позовних вимог та пропуску позовної давності, як самостійної підстави для відмови в задоволенні позову.

Треті особи на стороні відповідача в судове засіданні не зявились, явку своїх представників не забезпечили. Третя особа-3 - приватний нотаріус Драбівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 подав письмові заяви (т. 1 а.с. 104т. 3 а.с. 179, 180, т. 5 а.с. 33), в яких підтримав позицію відповідача і просив розглядати справу без його участі.

Наявні у справі матеріали суд вважає достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, тому, з урахуванням вимог ст.ст. 69, 75, 77 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представників третіх осіб-2 і 3 за наявними в ній матеріалами.

Вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи-1, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд в задоволенні позову відмовляє повністю з наступних підстав.

Наказом регіонального відділення ФДМ України по Черкаській області № 116-П від 31.03.1995 року затверджено акт оцінки вартості майна цілісного майнового комплексу Шрамківсьвого цукрозаводу.

Наказом регіонального відділення ФДМ України по Черкаській області № 288-АТ від 26.10.1995 року створено відкрите акціонерне товариство «Шрамківський цукрозавод» шляхом перетворення державного підприємства Шрамківського цукрового заводу, передано до його статутного фонду державне майно перетвореного підприємства згідно акту оцінки вартості цього майна, затвердженого наказом регіонального відділення ФДМ України по Черкаській області № 116-П від 31.03.1995 року, вартістю 196023,4 млн. крб., визначено позивача правонаступником державного підприємства, що приватизується, затверджено його Статут, призначено голову правління і контролюючого за виконанням цього наказу.

Відповідно до Свідоцтва серії А01 № 626011 та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, 03.11.1995 року проведено державну реєстрацію юридичної особи - відкритого акціонерного товариства «Шрамківський цукровий завод» за місцезнаходженням: Черкаська область, Драбівський район, смт. Шрамківка, вулиця Леніна, будинок 21.

08.06.2000 року ухвалою господарського суду Черкаської області порушено провадження у справі № 08/2102 про банкрутство позивача - ВАТ «Шрамківський цукровий завод», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, накладено арешт на майно боржника. Постановою того ж суду від 07.11.2002 року позивача визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, а ухвалою від 03.11.2003 року ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_7

На підставі рішення виконавчого комітету Шрамківської селищної ради від 23.04.2004 року № 34, виконавчим комітетом Шрамківської селищної ради 27.04.2004 року видано ВАТ «Шрамківський цукровий завод» Свідоцтво серії САА № 594459 про право колективної власності на обєкт цілісний майновий комплекс цукрового заводу, загальною площею 19226,3 кв. м., що розташований в Черкаській області Драбівський район смт.Шрамківка, вул. Леніна, буд. 17. Того ж дня (27.04.2004 року), Драбівським виробничим підрозділом Черкаського обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації на підставі свідоцтва серії САА № 594459 про право власності, за позивачем зареєстровано право колективної власності на вищезазначений обєкт з видачею витягу реєстраційний № 5638427 серія ВВА № 053912.

09.03.2004 року ВАТ «Шрамківський цукровий завод» в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) ОСОБА_7 і ТОВ «ЛЛЛ» укладено договір купівлі-продажу підприємства-банкрута (позивача), за умовами п. 1.1. якого позивач (як продавець) зобовязався передати майно (підприємство - цукровий завод, як майновий комплекс, розташований за адресою: Черкаська область, Драбівський район, смт. Шрамківка) у власність покупцеві - ТОВ «ЛЛЛ», а покупець зобовязався прийняти «підприємство-банкрута» і сплатити за нього грошову суму (ціну), зазначену в договорі. Склад і вартість «підприємство-банкрута» визначені в додатках до даного договору, що зазначені в п. 6.1 договору, і є його невідємною частиною. Договір посвідчений приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_5 10.03.2004 року, зареєстрований у реєстрі за № 602.

Додатковою угодою до договору купівлі-продажу підприємства-банкрута від 10.03.2004 року сторонами договору внесено доповнення до п. 1.1. (розділу 1 - Предмет договору) договору шляхом зазначення переліку майна, яке входить до складу майнового комплексу цукрового заводу, у відповідності з Свідоцтвом серії САА № 594459 про право власності ВАТ «Шрамківський цукровий завод» на цей обєкт. До складу майнового комплексу, зокрема увійшли і спірні обєкти нерухомого майна, а саме: контора (1 Ааа?), адмінприміщення (Б?????), склад мішкотари (Ж), уборна (І), кладова (І?), кладова (І??), архів (І???), прохідна (Ї), побутове приміщення (К), прибудова (к), тепловозне депо (С), прибудова (с), прибудова (с?), прибудова (с??), контора депо (Т), прибудова (т), прибудова (т?), сауна (Ц), димова труба (І), огорожа (1,2). Додаткова угода посвідчена приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_5 30.04.2004 року, зареєстрована в реєстрі за № 1090.

17.04.2007 року приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_5 посвідчений дублікат додаткової угоди, зареєстрований в реєстрі за № 1111 і виданий гр. ОСОБА_8

20.04.2007 року Драбівським виробничим підрозділом Черкаського обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації, на підставі дублікату договору купівлі-продажу (1111) від 17.04.2007 року, за ТОВ «ЛЛЛ» зареєстровано право колективної власності на вищезазначений обєкт з видачею витягу реєстраційний № 5638427 серія ССС № 796620.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 08.08.2005 року порушено провадження у справі № 01/3626 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЛЛ». Постановою господарського суду Черкаської області від 30.08.2005 року у справі № 01/3626 товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЛЛ» визнано банкрутом в порядку ст. 51 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відкрито ліквідаційну процедуру терміном на 12 місяців, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_4 Ухвалою того ж суду в тій же справі від 02.04.2007 року продовжено строк ліквідаційної процедури ТОВ «ЛЛЛ» на шість місяців.

27.04.2007 року позивач - ТОВ «ЛЛЛ» в особі ліквідатора арбітражного керуючого ОСОБА_4 та відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Етуаль» уклали договір купівлі-продажу майнового комплексу цукрового заводу, за умовами якого продавець ТОВ «ЛЛЛ» продав і зобовязався передати у власність покупця відповідача, а відповідач сплатити вартість та прийняти майновий комплекс цукрового заводу (обєкт) за адресою: Черкаська область, Драбівський район, смт. Шрамківка, вул. Леніна, буд. 17, реєстраційний № 5638427. Обєктом купівлі-продажу, згідно договору, є: контора (Ааа?), адмінприміщення (Б5), склад мішкотари (Ж), уборна (І), кладова (І?), кладова (І??), архів (І3), прохідна (Ї), побутове приміщення (К), прибудова (к), тепловозне депо (С), прибудова (с), прибудова (с?), прибудова (с??), контора депо (Т), прибудова (т), прибудова (т?), сауна (Ц), димова труба (І), огорожа (1,2). Загальна площа обєкту становить 2862,4 кв.м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_5 27.04.2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 1337.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 26.08.2010 року провадження у справі № 18-01/3626, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2010 року і постановою Вищого господарського суду України від 25.03.2011 року, про визнання банкрутом товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЛЛ», з урахуванням фактів, встановлених вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.05.2007 року у кримінальній справі № 1-204/2007 та рішенням господарського суду Черкаської області від 17.08.2008 року у справі № 09-05/2516, припинено як порушене безпідставно (т. 2 а.с. 144-151, 152-159, 160-164, 165-166).

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 17.03.2009 року у справі № 14-10-08/2102 (про визнання банкрутом відкритого акціонерного товариства «Шрамківський цукровий завод») усунуто від виконання обовязків ліквідатора банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_7 у звязку з неналежним виконанням ним покладених на нього обовязків, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_3

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 25.01.2011 року у справі № 14-10-08/2102 (про визнання банкрутом відкритого акціонерного товариства «Шрамківський цукровий завод») визнано недійсним договір купівлі-продажу підприємства-банкрута від 09.03.2004 року, укладений між ВАТ «Шрамківський цукровий завод» в особі його ліквідатора - арбітражного керуючого ОСОБА_7 та товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЛЛ», посвідчений 10.03.2004 року приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_5 і зареєстрований в реєстрі за № 602, з додатковою угодою до договору купівлі-продажу підприємства банкрута від 10.03.2004 року, посвідченою 30 квітня 2004 року приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_5 і зареєстрованою в реєстрі за № 1090. Також зобов'язано кожну із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину і актів приймання-передачі від 19.03.2004 та від 01.04.2004 на його виконання (т. 1 а.с. 49-58). Ухвала господарського суду Черкаської області від 25.01.2011 року у справі № 14-10-08/2102 переглядалась в апеляційному і касаційному порядку, залишена в силі (т. 2 а.с. 122-131, 132-139, 140-143, т. 3 а.с. 99-108, 109-116, 117-120, 121-124).

22.03.2011 року за вих. № 192/01-14 приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_5 повернено арбітражному керуючому ліквідатору ВАТ «Шрамківський цукровий завод» ОСОБА_3, за заявою останнього, правовстановлюючі документи на цілісний майновий комплекс цукрового заводу в смт. Шрамківка по вул. Леніна, 17 Драбівського району, а саме: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 27.04.2004 року виконавчим комітетом Шрамківської селищної ради; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане 27.04.2004 року Драбівським ВП Черкаського ООБТІ (т. 1 а.с. 59, 60, 61).

У справі № 11/12/5026/2040/2011 господарським судом Черкаської області розглядався спір за позовом відкритого акціонерного товариства «Шрамківський цукровий завод» в особі його представника арбітражного керуючого - ліквідатора ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Етуаль» про витребування з незаконного володіння останнього нерухомого майна, набутого ним на підставі договору купівлі-продажу підприємства банкрута від 09.03.2004 року реєстраційний № 602, укладеного між ВАТ «Шрамківський цукровий завод» і ТОВ «ЛЛЛ», та договору купівлі-продажу від 27.04.2007 року реєстраційний № 1337, укладеного між ТОВ «ЛЛЛ» в особі арбітражного керуючого - ліквідатора ОСОБА_4 і ТОВ «Етуаль», посвідчених приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_5 Ухвалою суду від 18.01.2012 року до участі у справі в якості другого відповідача було залучено виробничо комерційне товариство з обмеженою відповідальністю «Нева», у користуванні якого знаходилось спірне майно на умовах оренди. В процесі судового розгляду справи представником позивача подавалось клопотання, в порядку ст. 83 ГПК України, в якому він просив суд при винесенні рішення у даній справі вийти за межі позовних вимог і визнати недійсним договір купівлі-продажу від 27.04.2007 року реєстраційний № 1337, укладений між ТОВ «ЛЛЛ» та ТОВ «Етуаль» з мотивів порушення сторонами актів законодавства при його укладенні.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 24.12.2012 року у справі № 11/12/5026/2040/2011, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2013 року і постановою Вищого господарського суду України від 04.11.2013 року, в задоволенні позову відмовлено повністю з підстав пропуску позивачем строку позовної давності (т. 3 а.с. 140-144, 145-149, 150-151).

Предметом спору у справі, що розглядається, є вимога позивача до відповідача про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнового комплексу цукрового заводу, укладеного сторонами 27.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_5 27.04.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1337 та застосування правових наслідків недійсності цього правочину - зобовязати відповідача повернути позивачу майновий комплекс цукрового заводу, набутий по цьому договору. Позовні вимоги позивачем мотивовано порушенням сторонами договору при його укладенні вимог цивільного законодавства та законодавства про банкрутство, наслідком чого є порушення права власності позивача на майно, яке є обєктом цього договору.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобовязань купівлі-продажу, загальні положення про купівлю продаж, як окремий вид зобовязань, визначені параграфом 1 глави 54 ЦК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобовязання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України, правові наслідки порушення зобовязання, відповідальність за порушення зобовязання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Згідно з ст. 11 ч.ч. 1, 2 п. 1, ст. 16 ч. 2 п. 2 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки; підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб'єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав, визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України, на які посилається позивач, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Згідно з частиною 1 ст. 236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно з розясненнями Пленуму Вищого господарського суду України, викладеними у п. 2.1. постанови від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання угод (господарських договорів) недійсними», правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статті 234 ЦК України. Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За змістом п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», п. 2.15. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 року «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише стосовно сторін даного правочину, тому на особу, яка не брала участі в правочині, не може бути покладено обов'язок повернення майна за цим правочином. У зв'язку з цим не підлягають задоволенню позови власників (володільців) майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після правочину, визнаного недійсним.

Тобто, зазначено, що у випадку відчуження майна власником та існування наступних правочинів, за позовом такого власника може бути визнано недійсним лише перший правочин, з пред'явленням до кінцевого набувача віндикаційного позову.

Таким чином, позивач, відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, на підставі спірного правочину не набув права власності, за захистом якого звернувся в суд, на майно яке є обєктом цього правочину. Власником цього майна є третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - відкрите акціонерне товариство «Шрамківський цукровий завод», який може захистити своє порушене право лише шляхом заявлення індикаційного позову до кінцевого набувача.

Зазначена підстава відмови у задоволенні позову є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові про визнання спірного правочину недійсним. При ситуації що склалась, відсутність у позивача порушеного права має визначальне значення, всі інші дії сторін і їх наслідки мають похідний характер, правова оцінка яких має другорядне значення для вирішення даного спору.

Разом з тим, доцільно зазначити, що відчуження майна позивачем відповідачу за спірним право чином було здійснено у процедурі ліквідації позивача, як боржника, якого судом визнано банкрутом. Про зазначене, зокрема, наголосив Вищий господарський суд України у своїй постанові від 12.02.2015 року, скасовуючи судові рішення першої та апеляційної інстанцій у цій справі та передаючи справу на новий розгляд до господарського суду Черкаської області.

Частинами 1-3 статті 92 ЦК України визначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону, порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 26.08.2010 року провадження у справі № 18-01/3626 про визнання банкрутом товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЛЛ», з урахуванням фактів, встановлених вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.05.2007 року у кримінальній справі № 1-204/2007 та рішенням господарського суду Черкаської області від 17.08.2008 року у справі № 09-05/2516, припинено як порушене безпідставно.

Отже органи юридичної особи позивача в період існування спірних правовідносин були створені незаконно, а їх дії, зокрема, вчинення спірного правочину, протиправні, всупереч нормам ЦК і ГК України, Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Крім того, у справі господарського суду Черкаської області № 11/12/5026/2040/2011, що розглядалась за участі тих же учасників процесу, було, зокрема, встановлено, що відповідно до ст. ст. 12, 330 ЦК України, відповідач ТОВ «Етуаль» не є добросовісними набувачами спірного майна, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу від 27.04.2007 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна було зареєстроване обтяження на спірне майно, про що мав знати відповідач.

Відтак, з врахуванням обставин справи та вищенаведених приписів законодавства суд вважає, що при обставинах що склалися, спірний правочин не порушує прав позивача, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є неправомірним, позов необґрунтованим, тому з цих підстав в його задоволенні позивачу відмовляє повністю. Заперечення відповідача і третьої особи-3 на його стороні проти позову суд визнає безпідставними і відхиляє.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач, крім посилання на необґрунтованість і недоказаність позовних вимог, заявив, відповідно до ст. ст. 257, 267 ч. 4 ЦК України, про застосування позовної давності до спірних вимог.

Оцінюючи заперечення відповідача суд враховує попередній висновок про відмову в задоволенні позову з підстав відсутності порушення прав позивача.

Позивач в письмових клопотаннях до суду наполягав на задоволенні позову, заперечував проти застосування строку позовної давності, вважаючи його не пропущеним.

Статтями 256-258, 260, 261, 263, 264 ЦК України визначено поняття позовної давності, її загальну і спеціальну тривалість, правила обчислення, початок перебігу, умови зупинення і переривання перебігу позовної давності.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При вирішенні заяви відповідача про застосування позовної давності до спірних вимог суд також керується розясненнями Пленуму Вищого господарського суду України, викладеними в пункті 2.2. його постанови N 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» і позовну давність за їх заявами не застосовує.

За змістом статей 43, 47, 43 ГПК України:

господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства;

судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи;

господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 33 ч. 1, 34, 35 ч. 2 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами. Факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, подали всі наявні у них докази і на їх підставі судом прийнято рішення у справі.

На підставі статті 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення підписано 29.04.2016 року.

Суддя В.М.Грачов