ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2016 р. Справа № 914/3671/15

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого-судді: Данко Л.С.,

Суддів: Кузь В.Л.,

ОСОБА_1,

При секретарі судового засідання: Марочканич І.О.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю КійАгроПродукт б/н від 26 грудня 2015 р. (вх. № ЛАГС 01-05/46/16 від 05.01.2016 р.),

на рішення Господарського суду Львівської області від 17 грудня 2015 року

у справі № 914/3671/15 (суддя Морозюк А.Я.),

порушеній за позовом

Позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю КійАгроПродукт, м. Київ,

До відповідача: Публічного акціонерного товариства Красненський комбінат хлібопродуктів, смт. Красне, Буського району, Львівської області,

Про стягнення 617 489 грн. 88 коп.

За участю представників сторін:

від апелянта/позивача: ОСОБА_2 п/к за довіреностями № 3/11-15 с від 04.12.2015 р. без права передоручення, чинна до 01.01.2018 р. та № 3 від 05.10.2015 р., без права передоручення, чинна до 01.01.2018 р.;

від відповідача: ОСОБА_3 п/к за довіреністю від 04.11.2015 р., видача строком на три роки та діє до 24.11.2018 р.

Права та обовязки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України представникам розяснені і зрозумілі. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.

Представником апелянта/позивача заявлено клопотання (том І, а.с. 197) про здійснення технічної фіксації судового процесу, яке задоволено судом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного господарського суду від 05.01.2016 року, справу № 914/3671/15 Господарського суду Львівської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Орищин Г.В. та Кузь В.Л. (том І, а.с. 151).

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 11.01.2016 р. прийнято апеляційну скаргу ТзОВ КійАгроПродукт б/н від 26 грудня 2015 р. (вх. № ЛАГС 01-05/46/16 від 05.01.2016 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 27.01.2016 року, про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази оригінали повідомлень про вручення знаходяться в матеріалах справи (том І, а.с. 153, 154, 155).

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 р. розгляд справи відкладено на 17.02.2016 р., про що сторони були належним чином повідомлені: апелянт під розписку (том І, а.с. 201), відповідач по пошті ( том І, а.с. 101/зворот).

17.02.2016 р. за присутності уповноважених представників обох сторін, у судовому засіданні оголошено перерву до 02.03.2016 р. на 10 год. 20 хв., про що сторони були повідомлені, під розписку (том І, а.с. 253).

Розпорядженням керівника апарату від 01.03.2016 р. № 29 «Щодо проведення автоматичної зміни складу колегії суддів» внесено зміни у склад судової колегії по справі № 914/3671/15 Господарського суду Львівської області, замість судді Орищин Г.В. (перебування у відрядженні), введено суддю Хабіб М.І. (том І. а.с. 19, 20). Враховуючи принцип незмінності судді встановлений п. 3 ч. 4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зміна складу колегії суддів) розгляд даної справи починається заново. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених ст. 69 ГПК України строків вирішення спору (п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. № 6 «Про судове рішення»).

У судовому засіданні, 02.03.2016 р., за участю уповноважених представників обох сторін, оголошено перерву до 30.03.2016 р. на 10 год. 10 хв., яка була продовжена до 27.04.2016 р. на 10 год. 00 хв., про що сторони були повідомлені під розписку (том ІІ, а.с. 23, 36).

В судове засідання, яке відбулось 27.04.2016 р. представник апелянта/позивача прибув, викладене в апеляційній скарзі (том І, а.с. 156-157), заяві вх. №ЛАГС 01-04/568/16 від 27.01.2016 р. (том І. а.с. 178-179), заяві вх. №ЛАГС 01-04/684/16 від 29.01.2016 р. (том І, а.с. 203-204), заяві вх. №ЛАГС 01-04/1660/16 від 01.03.2016 р. (том ІІ, а.с. 8-10), заяві вх. №ЛАГС 01-04/3117/16 від 21.04.2016 р., заяві вх. №ЛАГС 01-04/3208/16 від 27.04.2016 р. підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі та заявах, просить скасувати повністю рішення від 17.12.2015 р. Господарського суду Львівської області у справі № 914/3671/15, постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача повністю, всі судові витрати покласти на відповідача.

Представник відповідача прибув, за вх. №ЛАГС 01-04/1273/16 від 16.02.2016 р. подав відзив на апеляційну скаргу (том ІІ, а.с. 219-220), за вх. №ЛАГС 01-04/1592/16 від 26.02.2016 р. подав додаткові пояснення до відзиву, надав пояснення аналогічні викладеному у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях, просить рішення місцевого суду залишити - без змін, апеляційну скаргу заявника без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги. Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Представники апелянта/позивача та відповідача у судове засідання прибули, надали пояснення по суті спору та докази, які вважали за необхідне подати суду, інших та додаткових доказів та пояснень, заяв та клопотань надавати суду бажання не виявили. За наведених обставин, враховуючи те, що сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.12.2015 р. у справі № 914/3671/15 (суддя Морозюк А.Я.) в позові відмовлено повністю (том І, а.с. 127, 128-138).

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду від 17.12.2015 р. у справі № 914/3671/15, апелянт/позивач (Товариство з обмеженою відповідальністю "КійАгроПродукт") звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том І, а.с. 156-157), просить скасувати повністю рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2015 року, постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Скаржник апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення у справі № 914/3671/15 є неправосудним і винесено із порушенням норм процесуального права, так як суддя Морозюк А.Я. «докази» відповідача не перевірив, заперечення позивача проти «доказів» відповідача відкинув, і, свідомо, та упереджено постановив неправосудне і незаконне рішення, грубо проігнорувавши вимоги ст. 34 та ч. 3 ст. 35 ГПК України.

Так, скаржник в апеляційній скарзі покликається на те, що місцевий суд, безпідставно, взяв до уваги доводи, які не можуть бути доказами взагалі, оскільки є предметом спору у іншій справі, а саме спору між ТзОВ "КійАгроПродукт" та ПАТ "Красненський КХП" за договором на переробку давальницької сировини від 15.07.2013 р. у справі № 910/25705/15, по якій 23 листопада 2015 р. Київським апеляційним господарським судом відкрито апеляційне провадження, про яке, позивач повідомив місцевий господарський суд у справі № 914/3671/15 письмово, та в судовому засіданні, і усно.

Апелянт стверджує, що «заперечення відповідача проти позову не можуть бути доказами по суті ще і тому, що згідно ухвали від 28.10.2015 р. Господарський суд м. Києва у справі № 910/25705/15, ПАТ "Красненський комбінат хлібопродуктів" відкликав свій позов по справі № 910/25705/15, тобто зняв свої вимоги до ТзОВ "КійАгроПродукт". Таким чином на момент винесення рішення у справі № 914/3671/15, є чинне рішення суду у справі № 910/25705/15, яке вказує, що вимог ПАТ "Красненський комбінат хлібопродуктів" до ТзОВ "КійАгроПродукт" не має. А з огляду на те, що не існує вимог ПАТ "Красненський комбінат хлібопродуктів" до ТзОВ "КійАгроПродукт", то не існує й вимог, які відповідач міг би заявити, як зустрічні у справі № 914/3671/15».

Аналогічні обґрунтування викладено скаржником у заявах вх. № ЛАГС 01-04/568/16 від 27.01.2016 р. (том І. а.с. 178-179) та вх. № ЛАГС 01-04/684/16 від 29.01.2016 р. (том І, а.с. 203-204). Крім того, апелянт додатково зазначає, що Договору на переробку давальницької сировини від 15.07.2013 р. не має в природі, а так як грошові претензії ПАТ "Красненський комбінат хлібопродуктів" до ТзОВ "КійАгроПродукт" по Договору на переробку давальницької сировини від 15.07.2013 р. вже є предметом судового розгляду в іншій справі № 910/25705/15, відсутні підстави для зарахування зустрічних однорідних вимог і відмови у позовних вимогах позивача. Аналогічні обґрунтування викладені скаржником у заяві вх. №ЛАГС 01-04/1660/16 від 01.03.2016 р. (том ІІ, а.с. 8-10), де заявник, покликається на те, що продовжується розгляд справи № 910/25705/15, яка відкладена на 16.03.2016 р., у заяві вх. №ЛАГС 01-04/3208/16 від 27.04.2016 р. заявник зазначає, що за його апеляційною скаргою (прийнята Київським апеляційним господарським судом 21.03.2016 р.) на ухвалу суду від 16.03.2016 р. у справі № 91-/25705/15, якою припинено провадження у справі № 910/25705/15 розгляд справи № 910/25705/15 відкладено на 26.04.2016 р., 26.04.2016 р. судове засідання у справі не відбулось, так як у звязку із відпусткою головуючого судді Пономаренка Є.Ю., справу передано на новий автоматизований перерозподіл, дата наступного судового засідання не відома, однак зазначає, що грошові зобовязання по Договору на переробку давальницької сировини від 15.07.2013 р. досі є спірними.

Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено місцевим господарським судом, що між Публічним акціонерним товариством Красненський комбінат хлібопродуктів (Покупець- за договором, відповідач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю КійАгроПродукт (Постачальник за договором, позивач по справі) укладено Договір №12/КФ від 01.11.2013 р., відповідно до умов якого Постачальник зобовязується передати у власність Покупця кукурудзу врожаю 2011 року, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити товар відповідно до умов даного договору (копія Договору наявна в матеріалах справи).

У квітні 2014 р. ТзОВ КійАгроПродукт звернулося з позовом до ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів про стягнення заборгованості за Договором № 12/КФ від 01.11.2013 р., за яким ухвалою господарського суду Львівської області від 30.04.2014 р. порушено провадження у справі № 914/1534/14.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.10.2014 року у справі № 914/1534/14 (том І, а.с. 12-17) позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства Красненський комбінат хлібопродуктів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КійАгроПродукт 1033088,75 грн. основного боргу, 112725,81 грн. пені, 22792,43 грн. 3% річних, 135228,10 грн. втрат від інфляції та 26076,70 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.06.2015 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Красненський комбінат хлібопродуктів задоволено. Рішення господарського суду Львівської області від 15.10.2014 року по справі № 914/1534/14 скасовано в частині задоволення позову та прийнято в цій частині нове рішення про відмову в позові. В частині відмови в позові рішення господарського суду Львівської області від 15.10.2014 року по справі № 914/1534/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.09.2015 р. касаційну скаргу ТзОВКійАгроПродукт задоволено. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.06.2015 р. у справі № 914/1534/14 скасовано. Рішення господарського суду Львівської області від 15.10.2014 року у справі № 914/1534/14 залишено в силі.

На виконання постанови Вищого господарського суду України від 17.09.2015 р. та рішення господарського суду Львівської області від 15.10.2014 року, господарським судом Львівської області 29.09.2015 р. видано відповідний наказ у справі № 914/1534/14.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у тексті позовної заяви по справі № 914/1534/14 (подана позивачем згідно заяви вх. № 01-04/3117/16 від 21.04.16) позивачем розраховано інфляційні втрати у розмірі 62289,83 грн., як зазначено у позові «станом на 14.04.2014 р.», щодо розрахунку 3% річних, яка складала 24254,71 грн. у цій позовній заяві така дата позивачем не вказана, в той же час, у позовній заяві по справі № 914/3671/15 позивач просить стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати та 3% річних за період з 14.04.2014 р. по 10.10.2015 р., тому колегією суду перевірено межі нарахування інфляційних втрат, та встановлено, що у справі № 914/1534/14, місцевий господарський суд провів перерахунок, зокрема, розміру 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог від 20.08.2014 р. (вх. № 35573/14), і, стягнув 3% річних частково в сумі 22792,43 грн., з урахуванням часткових оплат, та інфляційні втрати частково в сумі 135228,10 грн. по 14.04.2014 р., врахувавши рекомендації Верховного Суду України викладені у листі від 03.04.1997 р. щодо порядку застосування індексів інфляції та порядку його розрахунку.

Позивач/апелянт (ТзОВ КійАгроПродукт) у справі № 914/3671/15 нарахував ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів, в порядку ст.625 ЦК України, за невиконання грошових зобовязань за Договором № 12/КФ від 01.11.2013 р., від суми основного боргу 1033088,75 грн., за період з 14.04.2014 р.(гранична дата нарахування сум стягнення по справі № 914/1534/14) по 10.10.2015 р., 3% річних в сумі 46191,80 грн. та інфляційні втрати в сумі 571298,08 грн., що разом складає 617489 грн. 88 коп., які позивач просить стягнути з відповідача.

Колегією суддів перевірено розмір вищевказаних нарахувань. Так, розмір 3% річних розраховується за формулою: сума боргу*3%*кількість днів прострочення/365 = 3% річних, відтак, 1033088,75 грн. основного боргу * 3%/100% = 30992,66 грн.*544 днів прострочення = 16860008,40 грн./365 = 46191,80 грн., що відповідає розрахунку по справі № 914/3671/15. Перевіривши розмір інфляційних втрат у даній справі, враховуючи рекомендації Верховного Суду України викладені у листі від 03.04.1997 р. щодо порядку застосування індексів інфляції та порядку його розрахунку, з урахуванням інфляції та дефляції, та перемноживши помісячні індекси за спірний період, накопичувальним підсумком, останній = 162,1447%, 1033088,75 грн. боргу*162,1% = 1674636,86 грн. 1033088,75 грн., розмір інфляційних втрат = 641548,11 грн. Позивач у даній справі просить стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати у розмірі 571298,08 грн., суму меншу, ніж розраховано судом, відтак до уваги береться сума заявлена позивачем у позові.

У поданих суду першої та другої інстанцій заявах, ТзОВ КійАгроПродукт повідомляє, що сума стягнення 1329911,79 грн., передбачена наказом від 29.09.2015 р., який був поданий до виконання у ВДВС Буського РУЮ Львівської області 08.10.2015 р., повністю сплачена відповідачем: ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів - 06.11.2015 року.

Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено місцевим господарським судом, відповідач по справі ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів доказів, які б вказували на погашення заборгованості, на яку нараховані 3% річних в сумі 46191,80 грн. та інфляційні втрати в сумі 571298,08 грн., в період такого нарахування (тобто по 10.10.2015 р. включно), суду не надав.

Причиною виникнення спору к даній справі є те, що відповідачем не здійснено своєчасне погашення суми основного боргу 1033088,75 грн. за Договором №12/КФ від 01.11.2013 р. за рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 914/1534/14, відтак позивач звернувся до господарського суду Львівської області із вимогою стягнути з відповідача нараховані на суму основного боргу за період з 14.04.2014 р. по 10.10.2015 р. 3% річних в сумі 46191,80 грн. та інфляційних втрат в сумі 571298,08 грн., що разом складає 617489 грн. 88 коп.

Перевіривши порядок і розмір нарахування вищезазначених сум 3% річних та інфляційних втрат, суд приходить до висновку що вони нараховані відповідно до ст.625 ЦК України.

Статтями 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав припинення зобовязання, і вказані статті не передбачають підставою припинення зобовязання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

Пунктом 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань розяснено, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України, що відображено, зокрема, у постановах від 05.12.2011 р. по справі №16/164 (2010), від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11; від 12 вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11; від 24 жовтня 2011 р. у справі № 3-89гс11; від 14 листопада 2011 р. у справі № 3-116гс11 ).

Крім того, місцевим судом встановлено та вбачається з матеріалів даної справи (том І, а.с. 42-44), що поряд із Договором №12/КФ від 01.11.2013 р., між позивачем та відповідачем було укладено інший договір.

Так, 15 липня 2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю КійАгроПродукт (Замовник) та Публічним акціонерним товариством Красненський комбінат хлібопродуктів (Виконавець) було укладено Договір на переробку давальницької сировини (том І, а.с. 42-44).

Договір на переробку давальницької сировини від 15.07.2013 р. укладено між тими самими сторонами, підписано повноважними представниками двох сторін за договором, їх підписи посвідчено печатками сторін-підприємств, що відповідає приписам ст. 207, 208 ЦК України, та є правомірним правочином, в силу ст. 204 ЦК України, оскільки не доведено перед судом зворотнього.

Апелянт не надав суду жодних доказів, які б свідчили, що договір на переробку давальницької сировини визнано недійсним.

Слід зазначити, що апелянтом/позивачем не доведено перед судом належними і допустимими доказами в розумінні статей 33 та 34 ГПК України, що Договору на переробку давальницької сировини від 15.07.2013 р. «не має в природі», як на це вчинено покликання у заяві (вх. № 01-04/568/16 від 27.01.2016 р.)(том І. а.с. 178-179) та представник апелянта активно про це посилався в ході надання пояснень суду, приймається колегією суддів критично.

Згідно з пунктом 1.1. Договору на переробку давальницької сировини (том І, а.с. 42-44), Замовник (позивач) передає Виконавцю (відповідачу) власну сировину (зерно) для переробки на підприємстві Виконавця, вид сировини кукурудза, вага 10000,00 тн., вид переробки-подрібнення кукурудзи.

Відповідно до пункту 4.1. договору на переробку давальницької сировини, розмір плати за переробку зерна на продукцію, складає 102,00 грн. за тонну.

Відповідно до пункту 4.4. договору на переробку давальницької сировини, оплата вартості фактично наданих робіт Виконавця проводиться Замовником у безготівковій формі на підставі наданих рахунків та актів виконаних робіт протягом 20-ти банківських днів з моменту отримання рахунку та підписання актів виконаних робіт.

За змістом пункту 5.2. договору на переробку давальницької сировини, у разі недотримання строків розрахунків Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення.

Пунктом 7.1 договору на переробку давальницької сировини сторони погодили, що він вступає в силу з моменту підписання його Сторонами і діє до 31 грудня 2013 року, а в частині розрахунків-до повного виконання умов цього Договору.

Як вбачається із наявних у матеріалах справи, місцевим судом досліджувалися Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), які складені сторонами за цим договором та встановлено, що вони підписані сторонами та скріплені печатками сторін, без застережень. Як вбачається з Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг)(том І. а.с. 45 - 58): № ОУ-26 від 01.08.2013 р. загальна вартість робіт (послуг) наданих виконавцем замовнику без ПДВ складає 42500,00 грн., … з ПДВ 51000,00 грн. (том І, а.с. 45), № ОУ-27 від 01.08.2013 р. на суму 26113,33 грн.(том І, а.с. 46), № ОУ-01 від 01.09.2013 р. на суму 56 100,00 грн.(том І, а.с. 47), № ОУ-02 від 02.09.2013 р. на суму 25710,02 грн.(том І, а.с. 48), № ОУ-04 від 02.09.2013 р. на суму 56100,00 грн.(том І, а.с. 49), № ОУ-06 від 10.09.2013 р. на суму 26218,08 грн.(том І, а.с. 50), № ОУ-07 від 11.09.2013 р. на суму 16 642,32 грн. (том І, а.с. 51), № ОУ-07/1 від 12.09.2013 р. на суму 30406,20 грн.(том І, а.с. 52), № ОУ-07/2 від 13.09.2013 р. на суму 24298,44 грн.(том І, а.с. 53), № ОУ-07/3 від 18.09.2013 р. на суму 3251,76 грн.(том І, а.с. 54), № ОУ-045 від 04.11.2013 р. на суму 9 436,63 грн.(том І, а.с. 55), № ОУ-046 від 05.11.2013 р. на суму 6445,28 грн.(том І, а.с. 56), № ОУ-047 від 06.11.2013 р. на суму 15 468,61 грн.(том І, а.с. 57), № ОУ-049 від 08.11.2013 р. на суму 9071,47 грн. (том І, а.с. 58), Виконавцем (ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів) надано Замовнику(ТзОВ КійАгроПродукт) послуги подрібнення зерна на загальну суму 356262,14 грн. Кожний акт містить посилання на договір, вартість виконаних робіт, відсутність претензій та необхідні для рахунку банківські реквізити для перерахунку коштів, що відповідає п. 4.4. цього договору.

Окрім цього, наявність заборгованості за вищевказаними Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) за Договором від 15.07.2013 року підтверджується наявним у матеріалах справи підписаним сторонами та скріпленим їх печатками Актом звіряння взаємних розрахунків за період 01.07.2013 21.11.2013, згідно якого за даними ТзОВ КійАгроПродукт на 21.11.2013 р. заборгованість на користь ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів складає 356262,14 грн.

Колегією суддів, не зважаючи на заперечення представника апелянта, у судовому засіданні 27.04.2016 р., було оглянуто оригінал Акту звіряння взаємних розрахунків за період 01.07.2013 21.11.2013 (том І, а.с. 59), складений між Товариством з обмеженою відповідальністю КійАгроПродукт та Публічним акціонерним товариством Красненський КХП.

При цьому суд наголошує, що як вбачається із тексту Акту звіряння взаємних розрахунків за період 01.07.2013 21.11.2013, цей Акт складений саме між ТзОВ КійАгроПродукт за його даними, а другу частину акту погоджено з боку ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів (заповнено від руки), підписи представників сторін, які складали зазначений вище Акт, посвідчено печатками сторін.

Будь-яких обставин та підстав, які б свідчили про наявність відкладальних умов у розумінні ст. 212 ЦК України та прострочення кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України не має.

Рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку оплати (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.09.2009 р. у справі № 3-3902к09, постанові ВГСУ від 31.03.2011 р. № 58/24).

Позивач по справі ТзОВ КійАгроПродукт доказів, які б вказували на погашення заборгованості перед ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів за договором на переробку давальницької сировини на зазначену суму 356262,14 грн. суду не надав.

Відтак, із врахуванням строку оплати, встановленого у пункті 4.4. Договору на переробку давальницької сировини від 15.07.2013 р., суд погоджується із твердженням відповідача про те, що за Договором на переробку давальницької сировини від 15.07.2013 р. ТзОВ КійАгроПродукт був боржником перед ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів на суму 356262,14 грн. основного боргу, строк оплати якого настав.

Також ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів нарахував ТзОВ КійАгроПродукт по Договору на переробку давальницької сировини від 15.07.2013 р. від суми основного боргу 356262,14 грн. за невиконання грошових зобовязань в порядку ст.625 ЦК України за загальний період з вересня 2013 року по листопад 2015 року інфляційні втрати в сумі 278486,00 грн. та за загальний період з 02.09.2013 р. по 25.11.2015 р. 3% річних в сумі 22581,00 грн., а також на підставі пункту 5.2 договору, пеню за шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, в сумі 22839,00 грн. При цьому нарахування зазначених сум здійснено із врахуванням строку оплати, встановленого у пункті 4.4. Договору, окремо, за кожним Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг), а щодо пені додатково враховано вимоги ч.6 ст.232 ГК України про нарахування штрафних санкцій протягом шести місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано (окремо по кожному акту).

Перевіривши порядок і розмір нарахування вищезазначених сум 3% річних та інфляційних втрат, суд приходить до висновку що вони нараховані відповідно до ст.625 ЦК України. Перевіривши порядок і розмір нарахування вищезазначеної суми пені, суд приходить до висновку що вона нарахована відповідно до Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, пункту 5.2 договору, ст. 232 ГК України.

27.11.2015 р. ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів направив на адресу ТзОВ КійАгроПродукт вимогу від 24.11.2015 р. вих. № 24-11/15 (копії вимоги та доказів її надсилання за місцезнаходженням ТзОВ КійАгроПродукт наявні в матеріалах справи (том І, а.с. 60-61, 62), в якій просив перерахувати в користь ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів заборгованість по Договору на переробку давальницької сировини від 15.07.2013 р. в розмірі основної заборгованості 356262,14 грн., інфляційних втрат 278 486,00 грн., 3% річних 22581,00 грн., пені - 22839,00 грн., що разом складає суму 680 168,14 грн.(яка містить необхідні розрахунки нарахованих сум).

Також, 29.11.2015 р. ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів направив на адресу ТзОВ КійАгроПродукт Заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 29.11.2015 р. вих. № 29/15 (копії заяви та доказів її надсилання за місцезнаходженням ТзОВ КійАгроПродукт наявні в матеріалах справи (том І, а.с. 63,64), якою внаслідок існування однорідних грошових вимог у ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів, що виникли з Договору на переробку давальницької сировини від 15.07.2013 р. на суму 680168,14 грн., з яких основна заборгованість 356 262,14 грн., інфляційні втрати - 278 486,00 грн., 3% річних - 22581,00 грн., пеня - 22839,00 грн.), та ТзОВ КійАгроПродукт, які виникли з Договору № 12/КФ від 01.11.2013 р. на суму 617489 грн. 88 коп., з яких 571 298 ,08 грн. - інфляційні втрати, 46191,80 грн. - 3 % річних, та повідомив про зарахування таких на підставі ст.601 ЦК України. Також не зараховану різницю у розмірі 62678,26 грн. вимагає перерахувати на свій рахунок, вказаний в укладених договорах.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Заява про зарахування зустрічних однорідних вимог, по своїй суті, є односторонньою угодою (договором), яка оформляється заявою однієї з сторін, і якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Згідно з ч. 2 ст. 202 ЦК України, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

До правовідносин, які виникли з односторонніх право чинів, застосовуються загальні положення про зобовязання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину (ч. 5 даної норми).

За приписами частин 4 та 5 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у письмовій формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових підстав, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У статті 12 Господарського кодексу України передбачено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають не лише при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, а й з інших підстав, зазначених у законодавстві.

Станом на дату розгляду даної справи господарськими судами першої та другої інстанцій, зазначена вище одностороння угода - заява про зарахування зустрічних однорідних вимог від 29.11.2015 р. вих. № 29/15, у судовому порядку не визнана недійсною, не оскаржена, такі докази у справі відсутні, апелянтом/позивачем суду не представлені.

Можливість заліку за заявою однієї зі сторін разом з тим означає неприпустимість заперечування зарахування за мотивом незгоди іншої сторони.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що за період з вересня 2013 р. по 25 листопада 2015 року ТзОВ КійАгроПродукт був боржником перед ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів за Договором на переробку давальницької сировини від 15.07.2013 р. на загальну суму 680168,14 грн., з яких основна заборгованість 356262,14 грн., інфляційні втрати - 278486,00 грн., 3% річних - 22581,00 грн., пеня - 22839,00 грн., сума якої перевищувала заборгованість ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів перед ТзОВ КійАгроПродукт за період з 14.04.2014 р. по 10.10.2015 р. по Договору №12/КФ від 01.11.2013 р. на загальну суму 617489 грн. 88 коп., з яких 571298 ,08 грн. - інфляційні втрати, 46191,80 грн. - 3 % річних, є зустрічними, однорідними (грошовими), строк їх виконання настав.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 203 ГК України передбачено припинення господарського зобов'язання зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не визначений чи визначений моментом витребування, для чого достатньо заяви однієї сторони.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняються зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги; зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. В такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);

3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахуванням можуть бути припинені зобов'язання на будь-якій стадії їх існування, навіть після порушення виконавчого провадження щодо виконання одного із зустрічних зобов'язань. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Це означає, що заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування.

Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб'єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин.

Випадки недопустимості зарахування зустрічних вимог, передбачені статтею 602 ЦК України, за даних обставин відсутні.

Відтак, зобовязання ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів перед ТзОВ КійАгроПродукт за період з 14.04.2014 р. по 10.10.2015 р. по Договору №12/КФ від 01.11.2013 р. на загальну суму 617 489 грн. 88 коп. (з яких 571298 ,08 грн. - інфляційні втрати, 46191,80 грн. - 3 % річних) є припиненим шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за Договором на переробку давальницької сировини від 15.07.2013 р. (у відповідній частині). Отже, станом на дату прийняття місцевим господарським судом рішення у даній справі (17.12.2015 р.) відсутні підстави для стягнення з ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів на користь ТзОВ КійАгроПродукт 571298,08 грн. - інфляційних втрат та 46191,80 грн. - 3 % річних.

При розгляді даної справи судами першої та другої інстанцій, в порядку ст.111-28 ГПК України враховано висновок щодо застосування норм ст.601 ЦК України та ст.203 ГК України, викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року, якою залишено в силі постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02 грудня 2014 року № 914/2492/14 про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" про стягнення 7 020 719,36 грн., та скасовано постанову Вищого господарського суду України від 28 квітня 2015 року, постанову Вищого господарського суду України від 17 лютого 2015 року, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 31 березня 2015 року та рішення господарського суду Львівської області від 11 вересня 2014 року у справі № 914/2492/14. Підстав для того щоб відступити від правової позиції, викладеній у вищезазначеній постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року, колегія суддів не вбачає (копія постанови Верховного Суду України від 24 червня 2015 року наявна в матеріалах справи (том І, 98-101).

Посилання апелянта/позивача на справу господарського суду міста Києва № 910/25705/15, в якій розглядався позов ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів до ТзОВ КійАгроПродукт про стягнення 642 298,97 грн. за договором на переробку давальницької сировини від 15.07.2013 р., і, по якій провадження припинене ухвалою суду від 28.10.2015 р. у звязку із прийняттям відмови позивача від позову, в наступному ухвала була скасована постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2016 р. за апеляційною скаргою ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів та передана на розгляд до господарського суду міста Києва, який 16.03.2016 р. постановив ухвалу у справі № 910/25705/15 про припинення провадження у справі (том ІІ, а.с. 25-28) та наступне оскарження зазначеної ухвали ТзОВ КійАгроПродукт в апеляційному порядку та відсутність процесуального документу апеляційного суду) не має правового значення для вирішення даної справи, позаяк зміст ухвали суду від 28.10.2015 р. у справі № 910/25705/15 та заяви про відмову від позову у справі № 910/25705/15 (копії додані до відзиву на позовну заяву і наявні в матеріалах справи) хоч і вказує на мотиви відмови від позову (врегулювання спору шляхом здійснення між сторонами взаємозарахувань), але не містить всіх необхідних ознак в контексті ст. 203 ГК України та ст. 601 ЦК України. Відтак місцевий суд прийшов до правомірних висновків, що припинення провадження у справі № 910/25705/15 має виключно процесуальні наслідки в контексті ст.80 ГПК України, але не має матеріально-правових наслідків (в контексті статей 598, 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України) щодо вимог за Договором на переробку давальницької сировини від 15.07.2013 р. і можливості їх зарахування в порядку ст. 203 ГК України та ст. 601 ЦК України, з урахуванням того, що Заява про зарахування зустрічних однорідних вимог, як одностороння угода, що оформлена за заявою однієї з сторін (ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів), відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, апелянтом/позивачем, при незгоді з зарахуванням, ним не оскаржена.

Можливість заліку за заявою однієї зі сторін разом з тим означає неприпустимість заперечування зарахування за мотивом незгоди іншої сторони.

Щодо покликання апелянта/позивача про добровільне виконання розрахунку на те що договір про переробку кукурудзи є «фіктивним», якого «не має в природі» і спрямований на незаконне отримання ПАТ Красненський КХП ПДВ суми 702 тис. грн., та заява представника апелянта, що відповідні матеріали будуть передані в правоохоронні органи, то дані твердження нічим не обгрунтовано і жодними доказами не підтверджено. Договір на переробку давальницької сировини від 15.07.2013 р. у судовому порядку не визнаний недійсним. Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи право чин, діє правомірно.

Слід також зазначити, що за Договіром на переробку давальницької сировини від 15.07.2013 р. ПАТ Красненський комбінат хлібопродуктів виступає виконавцем робіт (послуг), а відтак у відповідності до норм Податкового кодексу України могло виписувати контрагенту податкові накладні і формувати собі податкові зобовязання по ПДВ в складі вартості виконаних робіт (а не формувати собі податковий кредит по ПДВ).

Враховуючи все вищенаведене, а також те, що позивач факт зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 617489,88 грн. не визнав і його представник в судовому засіданні наполягає на задоволенні позову в цій сумі, відтак не можна констатувати, що між сторонами щодо предмета спору не залишилося неврегульованих питань, суд з врахуванням викладеного у абз.1 п.4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції місцевий суд прийшов до правомірного висновку, про відмову в задоволенні позову.

нші твердження апелянта/позивача, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони спростовуються матеріалами даної справи.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України). Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням вищенаведеного в сукупності, дослідивши матеріали даної справи та зясувавши фактичні обставини, що мають значення для вирішення даного спору, колегія суддів прийшла до висновку, рішення місцевого суду - залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення місцевого суду в апеляційному порядку покласти на апелянта/позивача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 22, 32 - 34, 43, 44, 49, 98, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2015 року у справі № 914/3671/15 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Данко Л.С.

Суддя Кузь В.Л.

Суддя Хабіб М.І.

27.04.2016 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано, з урахуванням святкових та вихідних днів, - 29.04.2016 р.