ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" травня 2016 р.Справа № 916/450/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК"

До відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про примусове вживання заходів нікчемного правочину шляхом стягнення 8387,91 грн.

Суддя Д'яченко Т.Г.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: ОСОБА_3, представник за довіреністю

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Публічне акціонерне товариство "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, у якій просить суд примусово вжити заходи нікчемного правочину, а саме стягнути ні підставі нікчемного правочину - Договору оренди приміщення №1658 від 01.09.2016р. кошти в сумі 852,97 грн., 1020,80 грн. та 6514,14 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.02.2016р. порушено провадження по справі №916/450/16 та призначено до розгляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні, яке відбулось 11.04.2016р., відповідачем надано клопотання в порядку ч. 3 ст. 69 ГПК України, у якому заявник просив продовжити строк розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.04.2016р. відповідно до вимог ч.3 ст. 69 ГПК України було продовжено строк розгляду справи до 10.05.2016р.

10.05.2016р. представником Публічного акціонерного товариства "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" засобами факсимільного зв'язку до суду було скеровано клопотання про продовження строку розгляду справи та перенесення розгляду справи на іншу дату.

Відповідно до ч. 1. ст. 69 ГПК України визначено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви та ч. 3 ст. 69 ГПК України передбачено, що у виняткових за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більше як на п'ятнадцять днів.

Клопотання представника позивача від 10.05.2016р. про продовження строку розгляду справи та перенесення розгляду справи на іншу дату залишено судом без задоволення, оскільки у суду відсутні правові підстави для продовження процесуального строку більш ніж на 15 днів, а вже продовжений ухвалою суду від 11.04.2016р. процесуальний строк розгляду даного спору спливає 10.05.2016р.

Відповідач - Фізична особа-підприємць ОСОБА_2 заперечує проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, з підстав, які викладено у письмових запереченнях.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

01 вересня 2015 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Орендодавець) та Публічним акціонерним товариством "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" було укладено Договір оренди приміщення №1658, згідно п. 11, якого визначено, що в порядку та на умовах, визначеного цим договором, орендодавець передає за плату орендареві у строкове користування, а орендар приймає у строкове користування приміщення, що визначене у цьому договорі (надалі об'єкт оренди), та зобов'язується сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Відповідно до п.п. 1.2., 1.3 договору, об'єкт, що орендується, являє собою приміщення вартістю 474130,13 грн. з урахуванням її індексації, загальною площею 83 кв.м. та знаходиться за адресою : АДРЕСА_2. Приміщення, що передається в оренду знаходиться в користуванні орендодавця на підставі свідоцтва про право на власність. Відповідно до п. 2.1. договору визначено, що об'єкт оренди передається з метою розміщення відділу банку та провадження господарської діяльності орендаря. Відповідно до п. 3.1. договору, об'єкт оренди повинен бути переданий орендодавцем та прийнятий орендарем протягом трьох діб з дня набрання чинності цим договором, на підставі Акту приймання-передачі приміщення.

З урахуванням п.п. 3.3., 3.4. договору визначено, що при переданні об'єкта оренди складається акт приймання-передачі, який підписується сторонами або їх уповноваженими представниками. Об'єкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання акта передавання-приймання. Одночасно з підписанням акту передавання-приймання орендодавець передає орендареві ключі від приміщень об'єкту оренди.

На виконання умов укладеного договору відповідачем було передане нежитлове приміщення загальною площею 83 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_2, для розміщення відділу банку позивачу, відповідно до акту приймання-передачі приміщення до договору оренди від 01 вересня 2015р.

Пунктом 5.1. укладеного договору встановлено, що плата за користування приміщенням становить 1000 доларів США за один місяць і виробляється в гривневому еквіваленті за середньозваженим курсом продажу долара США, що діє на момент здійснення платежу і опублікованим на офіційному інтернет-сайті Райфайзен Ьанк Аваль. Оплата здійснюється до десятого числа кожного місяця. Нарахування та виплата орендної плати проводиться щомісячно, не пізніше 10 числа поточного місяця. Орендар сплачує оренду плату в безготівковому порядку в розмірі, передбаченому п. 5.1. договору. До суми орендної плати не включені витрати з електроенергії, водопостачання, теплопостачання, послуги з утримання будинків та при будинкових територій. Дані витрати компенсуються орендарем на підставі виставлених суборендодавцем рахунків (рахунків облєнерго).

Відповідно до п. 7.2. договору визначено, що орендар зобов'язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату та комунальні послуги.

На виконання вимог укладеного договору позивачем були відшкодовані відповідачу витрати за комунальні послуги на загальну суму у розмірі 8387,91 грн., відповідно до платіжного доручення №304-1 від 03.11.2015р. у розмірі 6514,14 грн., платіжного доручення №304-2 від 03.11.2015р. у розмірі 852,97 грн., платіжного доручення №304-3 від 03.11.2015р. у розмірі 1020,80 грн., копії яких наявні в матеріалах справи.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015р. №665/БТ „Про віднесення ПАТ „ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК" до категорії неплатоспроможних", 02.10.2015р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №182 „Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ „ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК", відповідно до якого з 03.10.2015р. було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено ОСОБА_5 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ „ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК".

У зв'язку із запровадженням у банку тимчасової адміністрації та у відповідності до ч.1 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" було проведено перевірку правочинів, які було укладено з боку банку протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, визначених ч. 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Як вбачається з пояснень представника позивача, відповідною перевіркою було встановлено, що укладений Договір оренди приміщення №1658 від 01.09.2015р. містить ознаки та підпадає під критерії нікчемності, відповідно до п.п. 3,7,8 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до пояснень позивача, укладання вказаного договору оренди та передання орендованого приміщення відбувалося за цінами, які значно перевищували ринкову вартість оренди аналогічного майна, відповідно до аналізу ринкових цін, який було проведено позивачем за інформацією різних інтернет ресурсів, що, на думку позивача, є порушенням умов, які визначені ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Крім того, позивачем зверталась увага суду, що Договору оренди приміщення №1658 від 01.09.2016р. укладено з порушенням вимог ч. 2 ст. 813 Цивільного Кодексу України, якою визначено, що сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи. Якщо наймачем є юридична особа, вона може використовувати житло лише для проживання у ньому фізичних осіб.

Відповідно, до доказів, які були додані позивачем до матеріалів позовної заяви, вбачається, що відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна об'єкт оренди є нижитлова квартира за реєстраційним номером 16259535, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1. У зв'язку з чим позивач звертає уваги суду, що об'єкт оренди є житловою квартирою, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 813 Цивільного Кодексу України, може використовуватись юридичною особою виключно для проживання у ній фізичних осіб.

Додатково, позивачем зазначалось, що укладання договору оренди відбувалося з пов'язаною особою банку на умовах, які не відповідають законодавству та звернуто увагу суду, що на момент укладання договору оренди Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 займала посаду радника Голови Правління.

Встановивши зазначене, рішенням Уповноваженої особи №1-ТА від 30.11.2015р. Договір оренди приміщення №1658 від 01.09.2015р. було віднесено до категорії нікчемних та визнано нікчемним.

На даний час, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 24 грудня 2015р. №939 „Про відкликання банківської ліцензії ПАТ „ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.12.2015р. за №241 „Про початок процедури ліквідації ПАТ „ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Відповідно до вказаного рішення розпочато процедуру ліквідації ПАТ „ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК" з 28 грудня 2015 року до 27 грудня 2017 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ „ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК", відповідно до Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", юрисконсульту I категорії відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кічуку Олегу Івановичу на два роки з 28.12.2015р. до 27..12.2017р. включно.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" направленні на вжиття заходів нікчемного правочину та стягненні з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 8387,91 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Згідно з п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу вимог ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За своїм змістом договір встановлює умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В свою чергу, відповідно до п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

З урахуванням вимог п. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

В силу вимог п. 2 статті 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Приписами ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Як встановлено судом, договір оренди приміщення №1658 від 01.09.2015р. було підписано повноваженими особами та визначений об'єкт оренди відповідно до п. 1.2. договору було передано Публічному акціонерному товариству "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК", що підтверджується актом примання-передачі приміщення від 01.09.2015р.

Відповідно до п.2 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Після запровадження у ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" тимчасової адміністрації було проведено перевірку правочинів, відповідно до якої було встановлено, що договір оренди приміщення №1658 від 01.09.2015р. містить ознаки нікчемного договору.

Відповідно до п.п 3,7,8 ч.3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, якщо банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до п.п. 14.1.71. п. 14.1. ст. 14 Податкового Кодексу України визначено, що звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

В обґрунтування поданої позовної заяви позивач посилався на те, що Публічним акціонерним товариством "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" об'єкт оренди було прийнято у користування за цінами, які перевищуються ринкову ціну оренди аналогічного майна та посилався на аналіз ринкових цін, який було за фонформацією інтернет ресурсів, однак, доказів та документів, які б чітко підтверджували даний факт, з боку позивача не було надано суду, що позбавляє можливості встановити та перевірити стверджену позивачем обставину.

Приписами ст. 813 Цивільного Кодексу визначено, що сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи. Якщо наймачем є юридична особа, вона може використовувати житло лише для проживання у ньому фізичних осіб.

Приписами ст. 383 Цивільного Кодексу України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Пояснення позивача ґрунтуються на ствердженні, що відповідач не мав право щодо укладання договору оренду, об'єктом якого є житлове приміщення - квартира. Однак, доказів того, що орендований об'єкт використовується з метою промислового виробництва та для провадження господарської діяльності промислового характеру, як то заборонено нормами цивільного та житлового законодавства, суду з боку позивача надано не було.

Ствердження позивача стосовно того, що договір оренди приміщення №1658 від 01.09.2015р. укладався з пов'язаною особою банку на умовах, які не відповідають законодавству, не підтверджені відповідними доказами та спростовані відповідачем з огляду на наступне.

П. 8 ч. 3 ст. 38 Закону України „Про гарантування вкладів фізичних осіб" вказано, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Ст. 52 Закону України „Про банки та банківську діяльність" містить перелік осіб, які є пов'язаними особами банку, а саме: контролери банку; особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку; керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку; споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи; особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку; керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб; асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1 - 6 цієї частини; юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі;

Ч.1 ст. 42 Закону України „Про банки та банківську діяльність" визначено, що керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених підрозділів банку.

Відповідно до пояснень відповідача, ОСОБА_2 займала посаду радника Голови Правління Публічного акціонерного товариства "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК", однак, відповідно до законодавства та переліку, який чітко визначено у Законі України „Про банки та банківську діяльність", відповідна особа не може вважатися пов'язаною особою банку.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено необґрунтованість та недоведеність належними доказами заявлених у справі позовних вимог, у зв'язку з чим, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повний текст рішення складено та підписано 13.05.2016 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Суддя Т.Г. Д'яченко