ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27 квітня 2016 р. Справа № 903/96/16
за позовом товариство з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Екотехнології", м. Луцьк

про розірвання договору фінансового лізингу №000117 від 24.10.2013р., вилучення предмета лізингу,

Суддя Якушева І.О.,

при секретарі судового засідання Хомич О.В.

за участю представників:

від позивача: н/з,

від відповідача: н/з

Суть спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" в позовній заяві №273 від 17.02.2016р. просить розірвати договір фінансового лізингу № 000117 від 24 жовтня 2013 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" та товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім Екотехнології; вилучити у товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Екотехнології предмет лізингу - трактор: МТЗ-82.1.26 (номер кузова: 015182, номер двигуна: 812885, державний реєстраційний номер: 60374 АА, 2013 року випуску) і документи та приналежності: свідоцтво про реєстрацію машини серії ЕА № 068767 від 22.11.2013 року, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (у кількості 2-ох штук), комплект ключів, сервісну книжку, паспорт на трактор, та передати товариству з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон".

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив умови договору фінансового лізингу №000117 від 24.10.2013р. та додатків до нього щодо сплати щомісячних платежів.

Ухвалою господарського суду від 24.02.2016р. було порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 10.03.2016р., зобов'язано позивача подати суду довідку органу Державної казначейської служби про зарахування судового збору в розмірі 3658 грн. до державного бюджету, сплаченого платіжним дорученням №3471 від 02.02.2016р; зобов'язано відповідача подати суду обґрунтовані письмові пояснення на заявлений позов, докази на їх підтвердження; довідку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Представник позивача в судовому засіданні 10.03.2016р. позовні вимоги підтримав.

Відповідач у запереченнях б/н від 10.03.2016р., представник відповідача в судовому засіданні 10.03.2016р. позову не визнають, просять у його задоволенні відмовити, посилаючись на таке:

- договір фінансового лізингу № 000117 на даний час є договором купівлі - продажу з розстрочкою платежу.

Між ТзОВ Лізингова компанія Еталон та ТзОВ "Торговий дім "Екотехнології" було укладено договір фінансового лізингу № 000117 з додатками № 1,2,3 які є невід'ємними частинами договору.

Предметом даного договору є трактор - МТЗ-82.1.26 вартістю 152000 грн.

Розділом 8 договору додаток №1 визначає графік сплати відповідачем першого лізингового платежу, до якого входять аванс ціни предмета лізингу, комісійна винагорода за організаційні заходи та комісійна винагорода за передачу предмета лізингу.

Додаток № 2 до договору визначає графік сплати відповідачем другого лізингового платежу, до якого входять відшкодування частини вартості предмета лізингу, сплата відсоткової ставки за користування предметом лізингу, сплата комісії за супроводження договору.

Таким чином, при укладенні договору сторонами було погоджено сплату вартості предмета лізингу та плату за користування предметом лізингу.

10 грудня 2013 р. позивач та відповідач уклали додаткову угоду № 1 до договору, надалі - додаткова угода (додаток № 1). Відповідно до п.п. 1, 2 додаткової угоди (додатки №№ 1, 2) до договору припиняють свою дію та починають діяти додатки №№ 4, 5. Так, додаток № 4 визначає графік сплати першого лізингового платежу, а додаток № 5 - графік сплати другого лізингового платежу.

Проте, додаток № 5 не був узгоджений сторонами. Таким чином, після підписання додаткової угоди відповідач зобов'язаний сплатити лише несплачену частину вартості предмета лізингу, без будь-яких лізингових платежів.

Договір можна вважати договором лізингу, якщо він містить елементи договору купівлі - продажу та договору оренди, а саме плату за користування предметом лізингу. Якщо ж такі платежі відсутні - відповідний договір не можна вважати договором лізингу.

Договір фінансового лізингу № 000117 не містить платежів за користування предметом лізингу. Підписавши додаткову угоду та не підписавши додаток № 5 до договору, позивач та відповідач змінили правову природу укладеного договору, який на даний час за своєю суттю являється договором купівлі - продажу з розстрочкою платежу.

У постанові Верховного Суду України від 06.06.2012р. у справі № 6-46цс12 суд звернув увагу на те, що важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Зважаючи на викладене, до відносин позивача та ТзОВ "Торговий дім "Екотехнології" не можуть бути застосовані норми законодавства, які регулюють відносини лізингу, зокрема і норми, що передбачають право лізингодавця вимагати розірвання договору лізингу та повернення предмета лізингу.

Вимогу про розірвання договору ТзОВ Лізингова компанія Еталон мотивує порушенням відповідачем сплати щомісячних платежів з посиланням на ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Разом з цим, єдиною обставиною для розірвання договору позивач вказує несвоєчасну сплату відповідачем щомісячних платежів. ТзОВ Лізингова компанія Еталон не вказано та не доведено, яка шкода (якщо така була) була завдана останньому у зв'язку з порушенням ТзОВ ТД Екотехнології строків сплати щомісячних платежів. Окрім того, позивачем не зазначено та не доведено, які збитки він поніс через несвоєчасну оплату відповідачем частини вартості трактора МТЗ-82.1.26. Згідно з ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на викладене, відповідач вважає, що ТзОВ Лізингова компанія Еталон не доведені обставини, які дають підстави розірвати договір.

Відповідачем за договором до передачі предмета лізингу та підписання додаткової угоди було сплачено перший лізинговий платіж наступними сумами: 21.11.2013p. - 42600 грн.; 13.11.2013p. - 85200 грн.

Вказані суми сплачені на погашення комісії за організацію договору та аванс ціни предмета лізингу, 14.11.2013р. - 6 390 грн. як комісія за передачу предмета лізингу.

Загальна сума сплачених коштів -136 857,13 грн., з яких повернено позивачем 32330 грн.

Відповідно до графіку сплати першого лізингового платежу (додаток № 1), відповідач мав сплатити 15 200 грн. (10 % ціни предмету лізингу) комісії за організацію, 4560 грн. як комісії за передачу предмета лізингу та 76 000 грн. авансу ціни предмета лізингу, а разом - 95760 грн.

Зважаючи на необхідні до сплати суми, сплачені відповідачем та повернені позивачем кошти, при сплаті першого лізингового платежу, відповідач надмірно сплатив 6 100 грн., які мають бути враховані в сплату наступних лізингових платежів, на чому наголошував відповідач при розгляді справи за позовом ТзОВ Лізингова компанія Еталон до ТзОВ ТД Екотехнології про стягнення заборгованості та повернення предмету лізингу, за результатами якої господарським судом Волинської області було прийнято рішення 24.11.2015p.

Проте, відповідно до рішення господарського суду Волинської області доводи відповідача щодо надмірної сплати суми 6100 грн. по першому лізинговому платежу, яка має бути зарахована в сплату наступних платежів, не беруться судом до уваги, оскільки на момент вирішення спору відсутні будь-які письмові звернення зі сторони відповідача до позивача про зарахування даної суми в рахунок другого лізингового платежу.

Зважаючи на рішення господарського суду Волинської області, ТзОВ ТД Екотехнології 22.02.2016 року надіслало на адресу ТзОВ Лізингова компанія Еталон відповідну заяву про зарахування надмірно сплачених та не повернених коштів в рахунок наступних платежів.

14 669, 17 грн., які відповідач має сплатити за рішенням господарського суду Волинської області, будуть сплачені відразу після отримання відповідної постанови виконавчої служби, адже рішення господарського суду Волинської області оскаржувалося ТзОВ Лізингова компанія Еталон в апеляційному порядку.

У зв'язку з необхідністю витребування додаткових пояснень та доказів ухвалою суду від 10.03.2016р. розгляд справи було відкладено на 23.03.2016р., зобов'язано позивача подати суду письмові пояснення по справі з врахуванням заперечень відповідача на позов, викладених у письмових запереченнях б/н від 10.03.2016р.

23.03.2016р. через канцелярію суду та електронною поштою від позивача надійшли письмові пояснення по справі з врахуванням заперечень відповідача на позов № 401 від 22.03.2016р., в яких позивач посилається на таке:

- твердження відповідача про те, що договір є договором купівлі-продажу з розстрочкою платежу є безпідставними, оскільки, відповідно до ч. 2 статті 16 Закону України Про фінансовий лізинг лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до п. 8.2.1 договору перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору, яка розраховується як: комісія за організацію, яка визначена у додатку №1 до даного договору; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як: авансовий платіж, який визначений у додатку №1 до даного договору; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку № 1 до даного договору.

Отже, спірний договір є договором фінансового лізингу і ніяким іншим договором;

- в період з підписання акту приймання-передачі предмету лізингу, а саме з 26.12.2013 року по 26.10.2015 року відповідачем порушено умови договору (п. 8.5) та ст. 762 ЦК України - не сплачено 11 лізингових платежів.

Цей факт знайшов відображення в рішенні господарського суду Волинської області від 24.11.2015 року по справі № 903/1047/15.

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

23.03.2016р. представник позивача звернувся до суду з клопотанням №402 від 22.03.2016р. про приєднання до матеріалів справи копії довідки управління Державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області від 12.03.2016 року № 02-17/553, копії постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 року по справі 903/1047/15, яке судом задоволено.

В судовому засіданні 23.03.2016р. представник відповідача позовні вимоги заперечила з підстав, викладених в поясненнях від 10.03.2016р.

У зв'язку з необхідністю витребування додаткових пояснень та доказів розгляд справи ухвалою суду від 23.03.2016р. розгляд справи було відкладено на 06.04.2016р., зобовязано позивача подати суду письмові пояснення про те, які саме істотні порушення виконання умов договору фінансового лізингу №000117 від 24.10.2013р. було допущено відповідачем в розумінні ст. 651 Цивільного кодексу України; розрахунок платежів, в якому зазначити суми платежів, належних до сплати, і суми, які фактично були сплачені відповідачем.

06.04.2016р. позивач через канцелярію суду подав клопотання №482 від 05.04.2016р., в якому просив приєднати до матеріалів справи розрахунок здійснених відповідачем лізингових платежів, довідку про суму сплаченої та суму простроченої заборгованості ТзОВ Торговий дім Екотехнології за договором фінансового лізингу № 000117 від 24.10.2013 року, клопотання №480 від 05.04.2016р. про здійснення технічної фіксації судового процесу, які судом було задоволено.

06.04.2016р. позивач через канцелярію суду також подав письмові пояснення №479 від 05.04.2016р.

Представник відповідача в судовому засіданні подала письмові пояснення №05/04-16 від 05.04.2016р., в яких посилається на те, що відповідач здійснив зарахування 6100 грн. в рахунок погашення вартості трактора МТЗ.

У зв'язку з цим у ТзОВ Торговий дім Екотехнології відсутня заборгованість перед ТзОВ "Лізингова компанія "Еталон".

У зв'язку із необхідністю витребування додаткових пояснень та доказів розгляд справи ухвалою суду від 06.04.2016р. строк розгляду спору було продовжено на 15 днів - до 08.05.2016р. включно, розгляд справи відкладено на 27.04.2016р., зобов'язано позивача подати суду письмові пояснення з врахуванням обставин зарахування, викладених у поясненнях відповідача №05/04-16 від 05.04.2016р.; розрахунок заборгованості за лізинговими платежами, в якому окремо за кожен місяць відобразити суму лізингового платежу, належного до сплати; суму сплаченого платежу; заборгованість. В розрахунку зазначити кількість днів прострочення сплати окремо за кожним місячним платежем; зобовязано відповідача подати суду розрахунок заборгованості за лізинговими платежами, в якому окремо за кожен місяць відобразити суму лізингового платежу, належного до сплати; суму сплаченого платежу; заборгованість. В розрахунку зазначити кількість днів прострочення сплати окремо за кожним місячним платежем; докази на підтвердження операції зарахування коштів в розмірі 6100 грн. по бухгалтерському обліку ТзОВ Торговий дім Екотехнології; докази на підтвердження виконання наказу господарського суду № 903/1047/15-1 від 22.03.2016р.

22.04.2016р. відповідач через канцелярію суду на виконання вимог ухвали суду від 06.04.2016р. подав клопотання про приєднання до матеріалів справи документів згідно з додатком.

В судове засідання 27.04.2016р. представники позивача і відповідача не зявилися.

Зважаючи на те, що неявка представників сторін не перешкоджає розгляду справи, про судовий розгляд сторони у справі були повідомлені належним, справу судом розглянуто за відсутності представників сторін. Факт належного повідомлення сторін у справі про судовий розгляд підтверджується витягом із веб-сайту УДППЗ «Укрпошта» про те, що ухвалу суду сторони отримали - позивач: 14.04.2016р., відповідач: 13.04.2016р.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

в с т а н о в и в:

24 жовтня 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" як лізингодавцем і товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Екотехнології" як лізингоодержувачем було укладено договір фінансового лізингу №000117.

Згідно з п. 1.1, 1.3. договору лізингодавець зобовязався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а лізингоодержувач зобовязався прийняти предмет лізингу та сплачувати предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Замовлення предмету лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем специфікації (додаток №3 до цього договору) та сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу.

Підписавши специфікацію (додаток №3 до договору від 24.10.2013 р. №0001176) сторони узгодили марку, модель, кількість та ціну предмету лізингу, відповідно до якої ціна лізингу становить 213000 грн.

26.11.2013р. сторони підписали акт приймання - передачі предмета лізингу.

Згідно з п.п. 4.2.3. п.4.2. договору лізингоодержувач зобов'язався у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору.

Як зазначено в п. 7.2. розділу 7 "Строк дії договору та строк лізингу" строк лізингу починається з дати передачі та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу та в останню дату платежу, зазначену в додатку № 2 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами договору.

Початок сплати щомісячних лізингових платежів починається з дати передачі лізингоодержувачеві предмета лізингу, тобто з дати підписання акту приймання-передачі предмета лізингу.

Пунктом 8.1. сторони узгодили, що складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графіку лізингових платежів у додатках № 1 та № 2 до цього договору, які є його невід'ємною частиною.

Пунктом 8.5 договору передбачено, що всі поточні авансові та лізингові платежі сплачуються лізингоодержувачем рівними частинами з 1-го по 10-е число поточного місяця, що вказується в додатках № 1 та № 2.

Таким чином, додатком №1 (графік сплати першого лізингового платежу) та додатком №2 (графік сплати другого лізингового платежу) сторонами було узгоджено порядок сплати лізингових платежів.

10.12.2013р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" та товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Екотехнології" було підписано додаткову угоду №1 до договору фінансового лізингу №000116 від 24.10.2013р.

Уклавши цю угоду, сторони змінили вартість предмета лізингу та встановили його в розмірі 152000 грн. і домовились, що додаток №2 до договору припиняє свою дію з моменту укладення цієї додаткової угоди.

Графік сплати другого лізингового платежу мав бути визначений в додатку №5 до договору фінансового лізингу №000116 від 24.10.2013р.

В пункті 1 додаткової угоди зазначено, що додаток № 1 припиняє свою дію та починає діяти додаток № 4 (графік сплати першого лізингового платежу), який буде розрахований відповідно до нової вартості предмета лізингу виходячи із суми 152 000 грн.

В процесі розгляду справи встановлено, що дію додатку № 2 припинено додатковою угодою від 10.12.2013 року, а додаток № 5 (графік погашення другого лізингового платежу) сторонами не підписано.

Отже, розмір та строк сплати щомісячних платежів (комісії, відсотків тощо) по другому лізинговому платежу сторонами визначено не було.

Ці обставини були встановлені рішенням господарського суду Волинської області від 24.11.2015р. у справі №903/1047/15, яким позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія Еталон» до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Екотехнології» про стягнення 14669,17 грн. заборгованості, вилучення предмета лізингу було задоволено частково: стягнуто 14669,17 грн. заборгованості,1218 грн. витрат, повязаних з оплатою судового збору, в решті позову відмовлено.

Цим же рішенням встановлено, що в момент укладення додаткової угоди 10.12.2013р. відповідачем було повністю сплачено перший лізинговий платіж, переплата в сумі 32330 грн. повернута відповідачу. Відтак з врахуванням того, що між сторонами не було узгоджено щомісячних платежів по другому лізинговому платежу, за діючим законодавством такий обов'язок виник у відповідача з грудня 2013 року.

За період з 26.12.2013р. по 26.10.2015р. відповідачем здійснено 2 платежі: 17.04.2014р. в розмірі 5424,09 грн. та 27.06.2014р. в розмірі 9040,15 грн., які в сукупності склали сплату лише 11 щомісячних лізингових платежів, не було сплачено 12 щомісячних лізингових платежів по 1266,67 грн. за місяць, заборгованість за якими станом на 26.10.2015р. склала 14669,17 грн.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.01.2016р. рішення господарського суду Волинської області від 24.11.2015р. у справі №903/1047/15 залишено без змін.

Як зазначено апеляційним господарським судом, з розрахунку відповідача, доданого до клопотання від 23.11.2015р. видно, що він погодився з сумою щомісячних платежів в розмірі 1266,67 грн., зазначених позивачем.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Звертаючись в лютому 2016 року з позовною заявою про розірвання договору фінансового лізингу №000117 від 24.10.2013р., вилучення предмета лізингу, позивач в позовній заяві посилався на порушення відповідачем зобовязання про своєчасну та повну сплату лізингових платежів та наявність у нього непогашеної заборгованості в розмірі 14669,17 грн., а в письмових поясненнях №479 від 05.04.2016р. як на правові підстави своїх вимог посилався на ст.ст.610, 611 Цивільного кодексу України.

У відповідності із ч.1 ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з врахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Підпунктами 3, 4 ч.1 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом; вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках.

Згідно з пунктами 12.4., 12.5. договору фінансового лізингу лізингодавець має право достроково припинити дію договору фінансового лізингу та вимагати повернення предмета лізингу, зокрема, у випадку, якщо лізингоодержувач не сплатив або сплатив не в повному обсязі лізинговий платіж у строк, встановлений додатком №2 до договору, і прострочення оплати становить 30 календарних днів, а також всі належні до оплати платежі (штрафні санкції, пеню та інші відшкодування відповідно до умов договору).

У випадку, якщо лізингоодержувач не виконав свої зобовязання згідно з розділом 12 договору фінансового лізингу, лізингодавець вправі стягнути заборгованість , що утворилась на день стягнення і вимагати повернення предмета лізингу в судовому порядку згідно з положеннями чинного законодавства України.

Відмовляючи в задоволенні вимоги ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» в частині вилучення предмета лізингу, господарський суд в рішенні від 24.11.2015р. у справі №903/1047/15 вказав, що на момент розгляду справи позивачем не надано рішення суду, яким розірвано договір фінансового лізингу, а пункти 12.4., 12.6., на які посилається позивач, не передбачають дострокового розірвання договору в односторонньому порядку.

З таким правовим висновком погодився і Рівненський апеляційний господарський суд у постанові від 21.01.2016р. у справі №903/1047/15, залишаючи рішення господарського суду Волинської області від 24.11.2015р. без змін.

Враховуючи наведене, договір фінансового лізингу слід вважати діючим.

У відповідності із ст.ст.610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Копією платіжного доручення №61 від 06.04.2016р. підтверджується, що в процесі судового розгляду справи №903/96/16 відповідачем було перераховано позивачу 15887,17 грн., з них: 14669,17 грн. як оплату за трактор згідно з договором №000117 від 24.10.2013р., 1218 грн. судового збору.

Отже, у ТзОВ «Торговий дім «Екотехнології» станом на час розгляду справи №903/96/16 відсутня заборгованість зі сплати платежів за договором фінансового лізингу №000117 від 24.10.2013р., на яку посилався позивач як на підставу розірвання договору, тобто, відсутнє порушення умов договору.

Окрім цього, в пункті 12.4. договору міститься посилання на порушення відповідачем зобов'язання щодо оплати лізингових платежів, визначених додатком №2, який сторонами припинено підписанням додаткової угоди № 1 від 10.12.2013 року, а новий графік за додатком №5 не підписано. Ця обставина підтверджена і судом апеляційної інстанції в постанові від 21.01.2016р. у справі №903/1048/15.

За таких обставин підстави для задоволення позову та розірвання договору фінансового лізингу №000117 від 24.10.2013р. відсутні, а відтак і відсутні підстави для задоволення вимоги про вилучення у відповідача предмета лізингу, як похідної від вимоги про розірвання договору.

У звязку із відмовою у задоволенні позову судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 10 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 610, 611, 806 Цивільного кодексу України, ст.33, 35 Господарського кодексу України, ст.ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити.

Суддя І. О. Якушева