РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2016Справа №910/2349/16

За позовом Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав"

До Фізична особа-підприємець ОСОБА_1

Про стягнення 10 221,82 грн.

Представники:

Від позивача Дубовий О.В. - представник

Від відповідача не з?явився

Суть спору:

Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 про стягнення 10 221,82 грн.

Ухвалою суду від 15.02.2016 за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 910/2349/16 та призначено розгляд справи на 09.03.2016.

В судове засідання 09.03.2016 позивач з'явився, підтримав позовні вимоги.

В судове засідання 09.03.2016 представник відповідача не з?явився, про причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою суду від 09.03.2016 відкладено розгляд справи на 13.04.2016.

В судове засідання 13.04.2016 представник позивача з'явився, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 13.04.2016 представник відповідача не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

За таких обставин суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 13.04.2016, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та відповідно до вимог ст. 69 ГПК України.

Після виходу суду з нарадчої кімнати в судовому засіданні 13.04.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2013 між позивачем та відповідачем було укладено ліцензійний договір № БВ-57/13, відповідно до якого позивач надає відповідачеві на умовах визначених договором право на публічне виконання творів, які відносяться до репертуару позивача, на території кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" (АДРЕСА_1)

Державна організація Українське агентство з авторських та суміжних прав є організацією колективного управління яка діє на підставі Статуту, Свідоцтва Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України про облік організації колективного управління № 3/2003 від 22.08.2003 р. та згідно зі статями 47-49 Закону України «Про авторське право і суміжні права» управляє на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права.

Відповідно до п. п. 2.5., 2.5.1. Користувач зобов'язується вести точний облік творів та їх авторів і не пізніше 20-го числа після закінчення кожного місяця перераховувати на поточний рахунок позимвача авторську винагороду, визначену в п. 2.4., а саме 1 (один) відсоток від доходів Користувача при безкоштовному вході, але не менше ніж 720 (одна тисяча вісімдесят) гри. 00 коп. за один календарний квартал. Визначена Сторонами сума авторської в п. 2.4. Договору не залежить від тривалості та кількості використання творів.

Згідно п. 5.1. Договору, останній набирає чинності з момент його підписання і діє по 31 грудня 2013 року. При цьому, всі зобов'язання відповідача, що виникли під час дії Договору, залишаються в силі до їх повного виконання.

Відповідно до п. 5.2., якщо жодна зі сторін Договору не заперечить у письмовій формі за 30 (тридцять) календарних днів до дати закінчення строку дії Договору, останній автоматично продовжується на один рік з підвищенням мінімальної суми авторської винагороди, зазначеної в п. 2.4. Договору, на середньорічний індекс інфляції за попередній рік і так щороку.

Позивач зазначив, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 5 517,63 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконав зобов'язання щодо оплати винагороди за договором, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 5 517,63грн., штраф у розмірі 1 500 грн., 3% річних а розмірі 180,72 грн., пеню в розмірі 1 010,45 грн., інфляційні збитки в розмірі 2 013,02 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 ст 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Як встановлено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору, а також приписи ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 5517,63 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача : штраф у розмірі 1 500 грн., 3% річних а розмірі 180,72грн., пеню в розмірі 1 010,45 грн., інфляційні збитки в розмірі 2 013,02 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Суд здійснив розрахунок суми пені , та 3% річних, інфляційних втрат, штрафу прийшов до висновку , що розрахунок позивача відповідає матеріалам справи тому підлягає задоволенню 1 500 -грн.., штрафу, 180,72 грн. - 3 % річних, 2 013,02 грн. - інфляційних втрат, 1 010,45 грн. - пені.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 41-А, офісне прим. 1-3, ) заборгованість із врахуванням штрафних санкцій в розмірі 10 221 (десять тисяч двісті двадцять одну) грн. 82 коп., судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання повного рішення: 20.04.2016

Суддя Л.В. Прокопенко