КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р. Справа№ 910/27948/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Гарник Л.Л.

при секретарі судового засідання Чміль Я.Є.

та представників:

від апелянта: Антонова Г.І. (дов. б/н від 29.12.2015);

Бригинець С.М. (дов. б/н від 22.05.2015);

від приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами": Молчанов П.В. (дов. від 30.12.2015).

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сушия"

на рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2016

у справі № 910/27948/15 (суддя: Марченко О.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Українська музична видавнича група" та товариства з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзик", організація, яка звертається за захистом порушених прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав - приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Сушия"

про стягнення 27 560 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.01.2016 у справі № 910/27948/15 позов задоволено частково; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Сушия" з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на поточний рахунок приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Українська музична видавнича група" і товариства з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзик" 15 158 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав позивачів та 505 грн. 26 коп. судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сушия" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2016 у справі № 910/27948/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Українська музична видавнича група" та товариства з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзик".

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Сушия" посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2016 у даній справі прийнято до провадження вказану апеляційну скаргу та призначено її розгляд на 06.04.2016.

06.04.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 розгляд апеляційної скарги було відкладено на 20.04.2016.

18.04.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

20.04.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» на стороні відповідача та клопотання про призначення судової експертизи.

20.04.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло пояснення стосовно подання додаткових документів до матеріалів справи, а саме: договору-доручення від 23.06.2011 № 01-27/06/2013/КДС та договору від 27.12.2013 № 01/2014.

20.04.2016 у судовому засіданні оголошено перерву до 26.04.2016.

22.04.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо заявлених відповідачем клопотань.

26.04.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення щодо поданих клопотань.

Відповідно до ч.1 ст.101 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Судова колегія, дослідивши подані разом з апеляційною скаргою представником відповідача додаткові докази, вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ст. 101 ГПК України додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Обґрунтовуючи неможливість подання до суду першої інстанції доказів, які були подані до суду апеляційної інстанції, представник відповідача зазначає, що відповідач не мав можливості до постановлення рішення долучити до матеріалів справи додаткові докази (договір-доручення від 23.06.2011 № 01-27/06/2013/КДС та договір від 27.12.2013 № 01/2014), оскільки судом першої інстанції до дня винесення оскаржуваного рішення не було вирішенне клопотання про залучення третьої особи - Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав». Разом з тим, відповідач в апеляційній скарзі зазначив про те, що умови вищевказаних договорів є конфіденційними, на що посилався і в суді апеляційної інстанції.

Так, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що у судовому засіданні 28.01.2016 на запитання суду, чи є у відповідача договір з будь-якою організацією колективного управління майновими правами, у тому числі щодо виплат винагороди за використання відповідних об'єктів авторського права, представники відповідача відповіли, що дана інформація є комерційною таємницею і на даний момент вони не готові її розкривати. Вказане представники апелянта у судових засідання суду апеляційної інстанції не заперечили.

Представник відповідача не вказав та обґрунтовано не довів, поважність причин, які заважали відповідачу подати відповідні докази до суду першої інстанції, неможливість їх подання з незалежних від відповідача причин також не обґрунтована. За таких обставин, вищевказані додаткові докази, що не були подані відповідачем до суду першої інстанції, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки апелянт не обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього .

Враховуючи вищевикладене, судова колегія відхиляє клопотання апелянта про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» на стороні відповідача, за необґрунтованістю та безпідставністю. Апелянтом до суду не надано належних доказів, прийнятих судом, які б підтверджували, що рішення у даній справі може вплинути на права чи обов'язки Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» щодо однієї із сторін.

Представники апелянта апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, представник позивачів та Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" - проти апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, проте зазначив, що також не погоджується з оскаржуваним рішенням щодо визначеної судом першої інстанції суми стягнення компенсації на користь кожного з позивачів, оскільки вказане суперечить нормам Закону України «Про авторське право та суміжні права».

Згідно з ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (далі - Організація) звернулася до господарського суду міста Києва в інтересах позивачів: товариства з обмеженою відповідальністю "Українська музична видавнича група" (далі - ТОВ "УМВГ") та товариства з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзик" (далі - ТОВ "Умиг Мьюзик") з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Сушия" (далі - ТОВ "Сушия") на користь: ТОВ "УМВГ" 41 340 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав; ТОВ "Умиг Мьюзик" 13 780 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав.

Позов мотивовано тим, що: 03.02.2014 представником Організації Чередніченком Є.І. проведено фіксації фактів використання музичних творів у ресторані "Сушия" (ТОВ "Сушия"; м. Київ, вул. Урицького, 1-А), у зв'язку з чим складено акт №02/02/14 (представник ТОВ "Сушия" Ковтун Катерина Миколаївна відмовилася підписувати акт), яким зафіксовано факти публічного виконання музичних творів, зокрема, твору під назвою "Rolling in the deep" у виконанні "Adele", твору під назвою "Set fire to the rain" у виконанні "Adele" та "CDM Project"; актом зафіксовано, що публічне виконання музичних творів для фонового озвучення приміщення закладу здійснюється за допомогою наявного в закладі обладнання; перебування Чередніченка Є.І. у ресторані "Сушия" підтверджується також фіскальним чеком від 03.02.2015 №0001; факт публічного виконання спірних музичних творів засвідчується також відеозаписом на DVD-R-диску, яким підтверджено час і місце використання саме у закладі ТОВ "Сушия" таких музичних творів: "Rolling in the deep" та "Set fire to the rain".

21.01.2016 Організація подала суду заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь ТОВ "УМВГ" компенсації за порушення майнових авторських прав щодо творів "Anything" і "Baby", в якій просить суд стягнути з відповідача 27 560 грн. на користь ТОВ "Умиг Мьюзик" та ТОВ "УМВГ" за порушення майнових авторських прав щодо творів "Rolling in the deep" та "Set fire to the rain" відповідно. Вказана заява прийнята судом та позов розглядався судом першої інстанції, враховуючи зменшений розмір позовних вимог.

27.01.2016 відповідач подав суду першої інстанції клопотання про залучення до участі у справі Державну організацію «Українське агентство з авторських та суміжних прав» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Відповідно до частин першої і другої статті 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін; у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Господарський суд міста Києва дійшов вірного висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання ТОВ "Сушия" про залучення до участі у справі Державну організацію «Українське агентство з авторських та суміжних прав» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, оскільки ТОВ "Сушия" не мотивовано, чим рішення з даної справи, враховуючи її обставини, встановлені судом, може вплинути на права і обов'язки Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав».

27.01.2016 ТОВ "Сушия" подало суду першої інстанції клопотання про призначення у справі судової експертизи відеозапису. Клопотання мотивовано тим, що з матеріалів справи без спеціальних знань не можливо встановити: джерело звуку; за допомогою якого обладнання здійснювалося публічне виконання спірних творів; який об'єкт авторського права використовується. На вирішення судової експертизи відповідач просив поставити такі питання: "який об'єкт авторського права використовується"; "встановити джерело використання об'єкту авторського права". Аналогічне клопотання з таким же обґрунтуванням, було подане апелянтом і до суду апеляційної інстанції.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, вважає, що господарський суд міста Києва дійшов вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотань відповідача про призначення у справі судової експертизи та вважає, що у задоволенні такого клопотання, що подане до суду апеляційної інстанції також слід відмовити, з огляду на те, що: позивачами в обґрунтування позовних вимог подано не лише відеозаписи як докази у розумінні ст. ст. 32, 34 та 37 ГПК України; питання, які можуть бути вирішені в результаті експертного дослідження, не спростують обставини публічного виконання спірних музичних творів ТОВ "Сушия", що підтверджується зібраними у справі іншими доказами та поясненнями сторін; питання, які стосуються дослідження відеозапису фіксації публічного виконання, підлягають вирішенню в процесі судового розгляду; крім того, питання щодо ідентифікації творів не потребують спеціальних знань в даному випадку та вирішуються в процесі розгляду спору по суті, з огляду на якість дослідженого судом відеозапису, чіткість музики і слів, сучасність, популярність, впізнаваність спірних музичних творів. Судова колегія, враховуючи вищевикладене, відмовляє у задоволенні клопотання апелянта про призначення у справі судової експертизи, оскільки відповідачем ставляться запитання, які мають суто юридичний зміст як щодо використаного об'єкта права, так і щодо способу використання такого права. Оскаржуваним рішенням вірно встановлено форму відповідних об"єктів - музичні твори "Rolling in the deep" та "Set fire to the rain" та спосіб їх використання - публічне виконання. Наведене повністю відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам Закону України "Про авторське право та суміжні права".

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточних, суду потрібно дотримуватись розумного строку судового провадження, на що вірно послався суд першої інстанції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника, що правомірно зазначив суд першої інстанції.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що призначення судової експертизи в даній справі (в даному випадку) з визначеними відповідачем питаннями, є недоцільним і таким, що може призвести до порушення права сторін на розгляд справи упродовж розумного строку.

Місцевий господарський суд, задовольняючи частково позовні вимоги, зазначив про те, що виключні майнові авторські права на використані відповідачем спірні музичні твори належать позивачу; відповідач не надав належних доказів укладення угод із правовласниками, які б дозволяли публічне виконання вказаних творів; використання відповідачем спірних музичних творів відбулося без дозволу відповідних правовласників та без сплати відповідної винагороди правовласнику, що апелянтом не спростовано в суді апеляційної інстанції належними доказами у справі.

Однак, з даним судовим рішенням апелянт не погодився, звернувшись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2014 Організацією (організація) і ТОВ "УМВГ" (видавник) укладено договір №АУ002К про управління майновими авторськими правами (далі - Договір №АУ002К), за умовами якого:

- видавник зобов'язується надати організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори та субвидані твори, що належать або протягом дії Договору №АУ002К будуть належати видавнику, а саме: дозволяти або забороняти від імені видавника використання об'єктів авторського права третіми особами відповідно до умов Договору №АУ002К (пункт 2.1 Договору №АУ002К);

- у випадку виявлення порушень майнових прав організація має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав та здійснювати будь-які інші дії як для захисту прав видавника, так і для реалізації своїх повноважень по управлінню названими правами (пункт 8.3 Договору №АУ002К);

- Договір №АУ002К набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014 (пункт 11.1 Договору №АУ002К).

Відповідно до пункту 3.1 Договору №АУ002К ТОВ "УМВГ" надано декларацію щодо переданого в управління музичного твору "Set fire to the rain"; автори музики та тексту: Smith Fraser T. Adkins Adele Laurie; виконавець Adele; контрольна частка видавника щодо публічного виконання - 25%; контрольована частка видавника щодо публічного сповіщення - 25%.

Із названої декларації вбачається, що позивач-1 отримав від товариства з обмеженою відповідальністю "Національне музичне видавництво" майнові права на зазначений твір на підставі договору про надання виключної ліцензії від 31.12.2010 №НМИсуб 01/11-укр, чинного до 31.12.2014.

01.01.2014 Організацією (організація) і ТОВ "Умиг Мьюзік" (видавник) укладено договір №АУ003К про управління майновими авторськими правами (далі - Договір №АУ003К), за умовами якого:

- видавник надає організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори та субвидані твори, що належать або протягом дії Договору №АУ003К будуть належати видавнику, а саме: дозволяти або забороняти від імені видавника використання об'єктів авторського права третіми особами, відповідно до умов Договору №АУ003К (пункт 2.1 Договору №АУ003К);

- у випадку виявлення порушень майнових прав організація має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав та здійснювати будь-які інші дії як для захисту прав видавника, так і для реалізації своїх повноважень по управлінню названими правами (пункт 8.3 Договору №АУ003К);

- Договір №АУ003К набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014 (пункт 11.1 Договору №АУ003К).

Відповідно до пункту 3.1 Договору №АУ003К ТОВ "Умиг Мьюзік" надано декларацію щодо переданого в управління музичного твору "Rolling in the deep"; автори музики та тексту Paul Epworth, Adele Ankins; виконавець "Adele"; контрольована частка видавника щодо публічного виконання - 25%; контрольована частка видавника щодо публічного сповіщення - 25%.

Із названої декларації вбачається, що позивач отримав від товариства з обмеженою відповідальністю "Національне музичне видавництво" майнові права на зазначені твори на підставі договору про надання виключної ліцензії від 01.01.2014 №НМИсуб-01/14-укр, чинного до 31.12.2014.

Отже, на підставі Договору №АУ002К та Договору №АУ003К Організація набула повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на музичні твори "Rolling in the deep" та "Set fire to the rain" та у випадку виявлення порушень майнових прав організація має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав та здійснювати будь-які інші дії як для захисту прав позивачів, так і для реалізації своїх повноважень по управлінню названими правами.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

За приписами частини першої статті 31 Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" (далі - Постанова №5) зазначено, що відповідно до статті 45 Закону суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

Згідно з підпунктом "г" частини першої статті 49 Закону організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень, зокрема, таку функцію: звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів. При цьому окреме доручення для представництва в суді не є обов'язковим.

Разом з тим, така організація, пред'явивши позов, не є позивачем, оскільки вона звертається до суду за захистом прав суб'єктів авторського і (або) суміжних прав, а не своїх прав. Позивачем у таких випадках буде суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав, на захист інтересів якого звернулася організація.

У випадку, якщо організація колективного управління звертається на захист прав фізичних осіб, такий спір розглядається в порядку цивільного судочинства. Якщо ж вона звертається на захист юридичних осіб, то, залежно від суб'єктного складу, спір розглядається в порядку господарського судочинства.

У пункті ж 49 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" (далі - Постанова №12) наведено, що організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб'єктів авторського права суд повинен з'ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб'єктом авторського права. Якщо у організації колективного управління відсутні повноваження на управління майновими правами суб'єкта авторського права, зокрема, щодо конкретного твору, судам слід відмовляти у задоволенні позову цієї організації.

Документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із статтями 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України "Про авторське право і суміжні права" - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

Організація є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності свідоцтвом про облік організацій колективного управління від 24.01.2011 №18/2011.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; зазначені вище договори є чинними і недійсними у встановленому законом порядку не визнавалися.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що господарський суд міста Києва дійшов вірного висновку про те, що Організацією належними та допустимими доказами доведено її право на звернення до господарського суду з позовом, направленим на захист виключних майнових авторських прав позивачів на музичні твори: "Set fire to the rain" (автори музики та тексту: Smith Fraser T. Adkins Adele Laurie; виконавець Adele); "Rolling in the deep" (автори музики та тексту Paul Epworth, Adele Ankins; виконавець Adele).

Доводи відповідача щодо відсутності у позивача-2 прав на музичний твір "Rolling in the deep", обґрунтовуються поданням до суду першої інстанції договору від 01.06.2006 про взаємне представництво інтересів, укладений державною організацією "Українське агентство з авторських та суміжних прав" та Performing Right Society, відповідно до умов якого Performing Right Society надало Агентству невиключне право видавати на території, на якій діє Агентство, необхідні дозволи на всі види публічного виконання музичних творів з текстом або без тексту, що охороняються згідно з національним законодавством, двосторонніми угодами та багатосторонніми міжнародними конвенціями в галузі авторського права, як тих, що діють нині, так і тих, що будуть прийняті і наберуть чинності під час дії цього договору.

З поданого договору вбачається, що Агентству надано невиключне право надавати дозволи щодо використання музичних творів Performing Right Society, що по суті не є перешкодою для укладення відповідних правочинів, зокрема, вищевказаного договору від 01.01.2014 №НМИсуб-01/14-укр.

Таким чином, поданий відповідачем правочин не перешкоджає авторам музичних творів надати відповідні права іншим особам.

Статтею 443 ЦК України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 440 ЦК України та частини третьої статті 15 Закону майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною другою статті 32 Закону встановлено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

У пункті 28 вищевказаної Постанови № 12 зазначено, що з огляду на приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

У прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав позивачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права.

03.02.2014 представником Організації Чередніченком Є.І. проведено фіксації фактів використання музичних творів у ресторані "Сушия" (ТОВ "Сушия"; м. Київ, вул. Урицького, 1-А), у зв'язку з чим складено акт №02/02/14 (представник ТОВ "Сушия" Ковтун Катерина Миколаївна відмовилася підписувати акт), яким зафіксовано факти публічного виконання музичних творів, зокрема, твору під назвою "Rolling in the deep", твору під назвою "Set fire to the rain"; актом зафіксовано, що публічне виконання музичних творів для фонового озвучення приміщення закладу здійснюється за допомогою наявного в закладі обладнання.

Перебування Чередніченка Є.І. у відповідному ресторані "Сушия" підтверджується також фіскальним чеком від 03.02.2015 №0001; факт публічного виконання спірних музичних творів засвідчується також відеозаписом на DVD-R-диску, яким підтверджено час і місце використання саме у закладі ТОВ "Сушия" таких музичних творів: "Rolling in the deep" та "Set fire to the rain".

Апелянт посилається на те, що акти не можуть бути належними доказами у справі, оскільки вони складені представником Організації самостійно.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2003 № 71 "Про затвердження розміру, порядку та умов виплати винагороди (роялті) за комерційне використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань" (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2009 № 450) надано право представникам уповноважених організацій колективного управління фіксувати факти прямого чи опосередкованого комерційного використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань, зокрема, за допомогою технічних засобів і (або) шляхом складення відповідного акта фіксації.

Таким чином, за законодавством України не існує заборони складати такі акти одноособово, проте в даному акті зазначено, крім іншого, що представник ТОВ "Сушия" від підпису акту відмовився, а тому доводи апелянта є безпідставними та необґрунтованими.

Апелянтами у судовому засіданні апеляційної інстанції від 26.04.2016 було зазначено, що відповідач не заперечує факту, що на відео лунають відповідні музичні твори і те, що з відеозапису зрозуміло, що відповідна музика лунала ще до того, як представник Організації зайшов до закладу відповідача, але не погоджується з тим, що мало місце використання спірних музичних творів, а не відповідного аудіовізуального твору, до складу якого увійшли спірні музичні твори. А тому вважає, що позивачем не доведено, який саме об'єкт авторського права в даному випадку використовувався.

Відповідно до ст. 1 Закону аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному

диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана,

телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Згідно ч. 3 ст. 17 Закону автори, твори яких увійшли як складова частина до аудіовізуального твору (як тих, що існували раніше, так і створених у процесі роботи над аудіовізуальним твором), зберігають авторське право кожний на свій твір і можуть самостійно використовувати його незалежно від аудіовізуального твору в цілому, якщо договором з організацією, що здійснює виробництво аудіовізуального твору, чи з продюсером аудіовізуального твору не

передбачено інше.

Згідно зі ст. 1 Закону публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час.

Судова колегія, дослідивши вищевказані доводи апелянта, враховуючи зазначені норми Закону та обставини даної справи, вважає ці доводи безпідставними, оскільки в апеляційній скарзі апелянт, заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи свою скаргу, зазначає про те, що на дату складання спірного акту від 03.02.2014 апелянт мав відповідні права на публічне виконання у тому числі спірних творів в закладах відповідача, у тому числі у ресторані "Сушия" (ТОВ "Сушия"; м. Київ, вул. Урицького, 1-А). Тобто апелянт не заперечує, що вказані спірні твори можуть та/або могли публічно виконуватись у ресторані "Сушия", щодо якого розглядається даний спір, що у цьому ресторані наявне відповідне обладнання, за допомогою якого відбувається фонове озвучення приміщення.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що аудіовізуальний твір сприймається не тільки слухом, а й зором, тому аудіовізуальний твір є зовсім іншим об'єктом авторського права, порівняно з музичним твором. Відповідні музичні твори можуть бути складовою частиною відповідного аудіовізуального твору . В даному ж позові йдеться про порушення відповідних авторських прав саме на спірні музичні твори, які і є об'єктами авторських прав позивачів, на захист яких поданий даний позов.

Фіксація публічного неправомірного використання спірних музичних творів "Rolling in the deep" та "Set fire to the rain" здійснювалась з використанням відеокамери Sony handycam, model №DCR-DVD 610 2008 на DVD-R-диск.

До матеріалів справи долучено вказаний DVD-R-диск; судова колегія, дослідивши вказані докази, дійшла висновку, що використання музичних творів "Rolling in the deep" та "Set fire to the rain" здійснювалося у приміщенні ресторану "Сушия", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Урицького, 1-А, шляхом публічного виконання у приміщенні ресторану, в якому здійснюється господарська діяльність відповідача, а якість відеозапису та безперервна зйомка дає підстави виключити можливість монтажу, що відповідачем не заперечується та не спростовується.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено, що майнові авторські права на музичні твори "Rolling in the deep" та "Set fire to the rain" належать позивачам; відповідач не надав належних , прийнятих судом, доказів укладення ним відповідних угод із правовласниками, які б дозволяли правомірне використання вказаних музичних творів, враховуючи, у тому числі й те, що докази які були подані апелянтом лише до суду апеляційної інстанції не були прийняті, у зв'язку з неналежним обґрунтуванням неможливості їх подання суду першої інстанції, про що зазначено судовою колегією вище.

Таким чином, використання відповідачем спірних музичних творів відбулося неправомірно, без дозволу відповідного правовласника та без сплати авторської винагороди, чого апелянтом не спростовано.

У відповідності до ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, доводи, наведені в апеляційній скарзі апелянтом, колегією суддів відхиляються, оскільки не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції у даній справі.

Організацією у зверненні до господарського суду з даним позовом визначено суму компенсації (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) 13 780 грн. (1*10*1 378 грн.) за порушення, пов'язані з неправомірним використанням музичних творів "Set fire to the rain" на користь ТОВ "УМВГ"; 13 780 грн. (1*10*1 378 грн.) за порушення, пов'язані з неправомірним використанням музичного твору "Rolling in the deep" на користь ТОВ "Умиг Мьюзик", виходячи з того, що мінімальна заробітна плата на час звернення з позовом до суду складає 1 378 грн.; сума компенсації має складати не менше десяти мінімальних заробітних плат на користь кожного з позивачів.

Стягнувши з відповідача 15 158 грн. компенсації у вигляді сплати компенсації (11 мінімальних заробітних плат, тобто по 5,5 - кожному позивачу), суд першої інстанції, виходив із того відповідач припустилося порушення щодо даних музичних творів вперше, а тому, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, доцільно притягнути відповідача до відповідальності у вигляді сплати компенсації у розмірі 11 мінімальних заробітних плат.

Визначаючи розмір компенсації за порушення виключних майнових авторських прав, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів, суд виходив із того, що положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Закону не встановлюють прямої залежності між розміром такої компенсації та кількістю використаних об'єктів або їх складових частин, а лише визначають право стягнення компенсації у разі вчинення порушення авторського права. Інші обставини, у тому числі й кількість неправомірно використаних об'єктів, має врахувати суд при визначенні суми компенсації у кожному конкретному випадку, виходячи із меж, встановлених статтею 52 Закону (від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат).

За змістом положень статей 440, 445 ЦК України і частин 1, 3, 5 статті 15 Закону майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом. Автор має право на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.

Використання твору без дозволу уповноваженої особи та без сплати авторської винагороди є порушенням авторського права, передбаченим пунктом "а" статті 50 Закону, саме таке порушення з боку відповідача доведено у даній справі та відповідачем не спростовано.

Згідно зі статтею 52 Закону при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, суб'єкти авторського права (і, відповідно, особи, які представляють їх інтереси) мають право подавати позови про виплату компенсації, а суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

За змістом абзацу 9 частини 2 статті 52 Закону при визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом "г" частини 2 статті 52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 8 Закону об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема музичні твори з текстом і без тексту.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що кожен музичний твір є окремим об'єктом авторського права, який належить конкретному суб'єкту(ам). Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського права та/або суміжних прав становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у виді стягнення компенсації. Кожний суб'єкт авторського права при порушенні цього права, в тому числі на один твір, має право на компенсацію в розмірі не менше 10 мінімальних заробітних плат.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у його постановах від 11.11.2015 у справі № 910/29115/14 (№ 3-995гс15) та від 11.11.2015 у справі № 910/29116/14 (№ 3-994гс15).

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

У справі, що розглядається, захисту підлягають права на два музичні твори, суб'єктами авторських прав на які заявлено позивачів у даній справі.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про правомірність стягнення з відповідача на користь позивачів 27 560,00 грн. у вигляді сплати компенсації (20 мінімальних заробітних плат, по 10 - кожному позивачу), тобто судом апеляційної інстанції встановлені підстави для задоволення позову в повному обсязі, а тому оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову слід скасувати, змінивши пункти 1 та 2 резолютивної частини оскаржуваного рішення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. Пункти 1 та 2 резолютивної частини рішення господарського суду м. Києва від 28.01.2016 у даній справі слід змінити, виклавши їх у наступній редакції: «1. Позов задовольнити повністю. 2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Сушия" (01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 29-А; ідентифікаційний код 35266336) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на поточний рахунок приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (ідентифікаційний код 37396151; п/р 2453 в АТ "Укрексімбанк" м. Києва, МФО 322313) 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору, на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Українська музична видавнича група" (03124, м. Київ, вул. М. Василенка, 7-А; ідентифікаційний код 30673676) 13 780 тринадцять тисяч сімсот вісімдесят) грн. 00 коп. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав, на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзик" (03124, м. Київ, вул. М. Василенка, 7-а; 03150, м. Київ, вул. Антоновича, 48 Б, оф. 14; ідентифікаційний код 39040213) 13 780 (тринадцять тисяч сімсот вісімдесят) грн. 00 коп. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав». Скасувати п. 4 резолютивної частини рішення господарського суду м. Києва від 28.01.2016 у даній справі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сушия" задовольнити частково.

2. Змінити п. 1 та 2 резолютивної частини рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2016 у справі № 910/27948/15, виклавши їх наступним чином:

«1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Сушия" (01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 29-А; ідентифікаційний код 35266336) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на поточний рахунок приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (ідентифікаційний код 37396151; п/р 2453 в АТ "Укрексімбанк" м. Києва, МФО 322313) 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору, на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Українська музична видавнича група" (03124, м. Київ, вул. М. Василенка, 7-А; ідентифікаційний код 30673676) 13 780 тринадцять тисяч сімсот вісімдесят) грн.00 коп. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав, на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзик" (03124, м. Київ, вул. М. Василенка, 7-а; 03150, м. Київ, вул. Антоновича, 48 Б, оф. 14; ідентифікаційний код 39040213) 13 780 тринадцять тисяч сімсот вісімдесят) грн. 00 коп. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав».

3. Скасувати п. 4 резолютивної частини рішення господарського суду м. Києва від 28.01.2016 у справі № 910/27948/15.

4. Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.

5. Матеріали справи № 910/27948/15 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ГПК України.

Повний текст постанови підписаний: 28.04.2016.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.О. Пантелієнко

Л.Л. Гарник