номер провадження справи 11/18/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016 Справа № 908/522/16

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі:

головуючий суддя Гончаренко С.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Публічне акціонерне товариство «Київсільелектро» (вул. Льва Толстого, буд. 55«А», м. Київ, Київська область, 01032, ),

до відповідача: Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» (вул.Сталеварів, буд. 14, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69035, ),

відомості про представників сторін та учасників судового процесу:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №12-17 від 04.02.2016;

від відповідача: ОСОБА_2 дов.№48 від 31.12.2015;

про: стягнення 5424733,07грн.,-

В С Т А Н О В И В :

До господарського суду надійшла позовна заява ПАТ «Київсільелектро» про стягнення з ВАТ «Запоріжжяобленерго» 5424733грн. 07коп., як вказано в позові, 3296170грн. 91коп. пені, 1767847грн. 76коп. штрафу, 282754грн. 36коп. річних і 77960грн. 04коп. інфляційних нарахувань внаслідок невиконання останнім мирової угоди від 10.04.2015, укладеної між сторонами в рамках справи господарського суду Запорізької області №908/698/15-г.

23.02.2016 порушено провадження по справі і справа призначена до розгляду. З ціллю надання витребуваних матеріалів в засіданні оголошувались перерви.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в рамках справи №908/698/15-г, яка знаходилась в провадженні господарського суду Запорізької області, між сторонами 10.04.2015 укладена мирова угода, яка була затверджена ухвалою суду від 27.05.2015, і якою було передбачено у строки відповідно до графіку погашення заборгованості оплата боргу частками.

Відповідач умови мирової угоди не виконав, станом на 11.01.2016 за ним числиться заборгованість за мировою угодою в розмірі 25151090грн., строк оплати за якою вже наступив.

У звязку з невиконанням відповідачем умов мирової угоди нараховані пеня і штраф відповідно до ч.2 ст.231 Господарського кодексу України, а також річні і інфляційні нарахування відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України за прострочення виконання грошових зобовязань.

Відповідач позов визнав частково лише в частині стягнення 9650 грн. 10коп. інфляційних втрат і 33924 грн.. 69 коп. річних, вказуючи на те, що ним прострочено погашення суми 2845630грн., оплата якої передбачена п.4.1 мирової угоди не пізніше 15.04.2015.

В іншій частині позову заперечує, посилаючись на те, що затверджена господарським судом Запорізької області мирова угода не містить конкретних строків погашення заборгованості на загальну суму 25610672грн., а тому відсутня про строчка оплати і нарахування інфляційних втрат і річних є неправомірним.

Крім того, посилається на те, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України застосовуються лише за прострочення виконання не грошового зобовязання.

Вивчивши матеріали справи і вислухавши пояснення представників сторін, встановив наступні обставини:

В провадженні господарського суду Запорізької області знаходилась справа №908/698/15-г за позовом ПАТ «Київсільелектро» про стягнення з ВАТ «Запоріжжяобленерго» заборгованості на підставі договору про закупівлю робіт за державні кошти №870413 від 30.04.2013, в сумі 28456302 грн. 14 коп., пеню за невиконання грошового зобовязання по до говору в сумі 3613742грн. 61 коп., 3 % річних в сумі 509046 грн. 63 коп., а також зобовязати відповідача прийняти в експлуатацію закінчений обєкт будівництва, а сам: «ПЛ 150 кВ від ПС «Мелітопольська-330» до ПЛ 150 кВ 35 кВ ЦРП 150 кВ «Ботієвська ВЕС» у Приазовському та Мелітопольському районах Запорізької області.

Ухвалою суду від 27.05.2015 про припинення провадження у справі №908/698/15-г на підставі п.7 ч.1 ст.80 ГПК України затверджена укладена між сторонами мирова угода, зокрема, в частині грошових вимог наступного змісту:

«…3. За цією Мировою угодою сторони дійшли згоди щодо наступного:

3.1. Відповідач:

3.1.1. Визнає та оплачує існуючу заборгованість перед Позивачем за виконані роботи за договором про закупівлю робіт за державні кошти №870413 від 30 квітня 2013 року (далі «Договір»), що на момент укладення цієї мирової угоди складає 28456302 (двадцять вісім мільйонів чотириста пятдесят шість тисяч триста дві) гривні 14 копійок з ПДВ; та

3.1.2. Приймає в експлуатацію закінчений обєкт будівництва - ПЛ протягом 5 днів з моменту підписання акта Робочої комісії про готовність ПЛ.

3.2. Позивач:

3.2.1. Відмовляється від стягнення з Відповідача: 3 613 742,61 грн. - пені, 509 046, 63 грн. 3% річних та 3 356 710,19 грн. інфляційних збитків;

3.2.2. Виконує роботи з усунення недоліків, встановлених Робочою комісією.

4. Відповідач здійснює оплату заборгованості Позивачу за виконані роботи по Договору у наступному порядку:

4.1. 2 845 630 (два мільйони вісімсот сорок пять тисяч шістсот тридцять) гривень 14 копійок до початку усунення Позивачем виявлених та підтверджених недоліків Робочою комісією у виконаних роботах, з метою забезпечення якості робіт умовам розділу II Договору, але, у будь-якому випадку, не пізніше 15 квітня 2015 року;

4.2. 25 610 672 (двадцять пять мільйонів шістсот десять тисяч шістсот сімдесят дві) гривні щомісяця рівними частинами у строки відповідно до Графіку погашення заборгованості, викладеному у додатку №1, який є невідємною частиною цієї Мирової угоди;…».

Стаття 193 Господарського кодексу України передбачає, що субєкти господарювання та учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст. 526 Цивільного кодексу України. Так, зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно умовам договору та вимогам цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у разі відсутності таких умов і вимог згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно ставляться.

Відповідач свої зобовязання в частині погашення 2845630грн. у встановлений п.4.1 мирової угоди строк не виконав.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не передбачено договором.

Вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат і річних за проточку оплати 2845630грн. законні і обґрунтовані.

Слід відмітити що за розрахунком суду розмір інфляційних втрат і річних складає відповідно 9530,08грн. і 33690,79грн.

Між тим, стягненню підлягають суми відповідно 9650грн. 10коп. інфляційних втрат і 33924грн.. 69 коп. річних, які визнані відповідачем. В іншому випадку були б порушено право відповідача на визнання позову, передбачене ч.5 ст.22 ГПК України.

Позивач також просить стягнути пеню і штраф відповідно до ч.2 ст.231 ГК України, згідно якій у разі якщо порушено господарське зобовязання, в якому хоча б одна сторона є субєктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення повязане з виконанням державного контракту, або виконання зобовязання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором у таких розмірах, в тому числі: за порушення строків виконання зобовязання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Між тим, як свідчить зміст цієї норми ГК України, зазначені в ній пеня та штраф стягуються лише у випадку прострочення виконання щодо поставки товарів (виконання робіт, надання послуг), тобто не можуть бути застосовані до випадків прострочення виконання грошових зобов'язань.

Відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобовязання, повязаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Таким чином, в даному випадку позовні вимоги про стягнення пені і штрафу не підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути інфляційні втрати, річні, пеню і штраф, нараховані на прострочену заборгованість у звязку з невиконанням п.4.2. мирової угоди в частині погашення 25610672 грн. у строки відповідно до Графіку погашення заборгованості, викладеному у додатку №1, який є невідємною частиною цієї Мирової угоди і був прикладений сторонами до цієї угоди.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Одним із способів вирішення господарського спору є укладення мирової угоди. Затвердження судом мирової угоди з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розглядатися як два самостійних акти окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження у справі.

Тобто юридичну силу має мирова угода, текст якої затверджений судом.

Між тим, в тексті мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду, відсутній Графік погашення заборгованості, викладений у додатку №1, тобто відсутній порядок і строки погашення заборгованості, передбаченої п.4.2 мирової угоди.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.12.2015 у справі №908/698/15-г були виправлені описки, допущені в резолютивній частині ухвали господарського суду Запорізької області від 27.05.2015 р. про припинення провадження у справі № 908/698/15-г і затвердження мирової угоди, зокрема, пункт 4.2. мирової угоди доповнений Графіком погашення заборгованості відповідача перед позивачем, в якому було зазначено суми і строки погашення заборгованості в розмірі 2845630,14грн.

Але постановою Донецького апеляційного господарського суду від 08.02.2016 ухвала господарського суду Запорізької області від 14.12.2015 у справі № 908/698/15-г була скасована як незаконна у звязку з тим, що суд першої інстанції ухвалою від 14.12.2015, виклавши пункт 4.2. мирової угоди в новій редакції, фактично змінив зміст (редакцію) мирової угоди, яка була затверджена чинною ухвалою від 27.05.2015. Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що жодною нормою діючого процесуального законодавства не передбачено можливості внесення змін до мирової угоди (зміни редакції мирової угоди), що вже була затверджена судом.

На підставі ухвали господарського суду Запорізької області від 27.05.2015 р. про припинення провадження у справі № 908/698/15-г, якою одночасно була затверджена мирова угода сторін, відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України були винесені постанови від 17.11.2015:

- про відкриття виконавчого провадження ВП №49390248;

- про арешт коштів ВАТ «Запоріжжяобленерго» в межах виконавчого провадження ВП №49390248;

- про арешт майна ВАТ «Запоріжжяобленерго» та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження ВП №49390248.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 13.01.2016 у справі № 908/698/15-г було відмовлено в задоволенні скарги ВАТ «Запоріжжяобленерго» на три зазначені постанови, а також на незаконність відповідних дій Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Але постановою Донецького апеляційного господарського суду від 08.02.2016 ухвала господарського суду Запорізької області від 13.01.2016 у справі № 908/698/15-г була скасована, скарга ВАТ «Запоріжжяобленерго» була задоволена, дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України визнані незаконними.

В мотивувальній частині постанови від 08.02.2016 суд апеляційної інстанції, зокрема, вказав на те, що як вбачається з ухвали господарського суду Запорізької області від 27.05.2015 у справі № 908/698/15-г, остання не містить розміру і строків виконання зобов'язань сторін у п.4.2. мирової угоди.

Тобто, вказаними постановами апеляційної інстанції підтверджена відсутність порядку і строків погашення заборгованості, передбаченої п.4.2 вказаної мирової угоди.

Відповідно до ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладене, відсутнє порушення з боку відповідача щодо виконання п.4.2 мирової угоди в частині погашення заборгованості в сумі 25 610 672 грн., а звідси відсутні підстави для здійснення нарахувань за порушення грошових зобовязань.

Не погодившись з запереченнями відповідача, позивач в додаткове обґрунтування позовних вимог, зокрема, посилається також на те, що підписана мирова угода від 10.04.2015 разом із додатком №1 до неї є насамперед самостійним господарським зобовязанням, що змінив порядок оплати виниклої заборгованості за договором про закупівлю робіт за державні кошти.

Посилання відповідача на неповний текст мирової угоди в ухвалі про затвердження мирової угоди ніяким чином не звільняє його від відповідальності за невиконання грошового обовязку у строки, передбачені сторонами мирової угоди від 10.04.2015 разом із додатком №1, що укладений для затвердження графіку погашення заборгованості за договором про закупівлю робіт за державні кошти.

Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті, вона ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і повинна виконуватись добровільно. У протилежному разі мирова угода, затверджена (визнана) судом, може бути підставою для примусового виконання.

Невідповідність ухвали господарського суду Запорізької області від 27.05.2015 про затвердження мирової угоди по справі №908/698/15-г вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» стало перешкодою для примусового виконання саме ухвали суду про затвердження мирової угоди, що була підписана сторонами та подана для затвердження суду, в тому числі і графік погашення заборгованості.

Доводи позивача не приймаються до уваги по викладеним раніше підставам.

Як вказувалось раніше, в тексті ухвали суду, якою затверджено мирову угоду, в пункті 4.2 відсутні строки і порядок погашення боргу в сумі 2845630,14грн.

А позивач подав позов саме про стягнення штрафних санкцій, інфляційних втрат і річних саме за невиконання умов мирової угоди, а не про спонукання до виконання мирової угоди (наприклад у випадку якщо ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» і не має статусу виконавчого документа тощо).

Судовий збір віднести на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (вул.Сталеварів, буд. 14, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69035, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Київсільелектро» (вул. Льва Толстого, буд. 55«А», м. Київ, Київська область, 01032, ) 9650 (девять тисяч шістсот пятдесят) грн.. 10 коп. інфляційних втрат, 33924 (тридцять три тисячі девятсот двадцять чотири) грн.. 69 коп. річних і 653 (шістсот пятдесят три) грн.. 62 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

В судовому засіданні 25.04.2016 оголошена вступна і резолютивна частини рішення. Рішення в повному обсязі складено і підписане 04.05.2016.

Суддя С.А. Гончаренко