ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2016 р. Справа № 923/358/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П. при секретарі Бєловій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до: публічного акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль", м. Херсон

про стягнення 635643грн. 42коп.

за участю представників сторін:

від позивача - уповноважена особа ОСОБА_1, довір. від 18.04.2016р.

від відповідача - уповноважена особа ОСОБА_2, довір. від 30.12.2015р.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з публічного акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" (відповідач) суму втрат від інфляції в розмірі 605477,95 грн. та 3% річних в розмірі 30165,47грн.

Відповідачем надано суду відзив на позовну заяву та доповнення до відзиву, в яких він визнає позовні вимоги частково, надавши контррозрахунок втрат від інфляції.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

Між сторонами 30.09.2011 р. було укладено договір № 14/2257/11 купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до розділу 1 Договору (із змінами відповідно до додаткової угоди № 4 від 27.06.2012р.) продавець (позивач) зобовязується передати у власність покупцю (відповідач) у IV кварталі 2011 року та у 2012 році природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що продавець передає покупцю в період з 01.10.2011 р. по 31.12.2012 р. газ в обсязі до 66500 тис.куб.м.

На виконання п. 2.1. Договору, позивач поставив протягом жовтня 2011р. грудня 2012р., а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 71520252,78 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2011, 30.11.2011, 31.12.2011, 31.01.2012, 28.02.2012, 31.03.2012, 30.04.2012, 27.11.2012, 30.11.2012 та 31.12.2012.

Таким чином, позивачем передано відповідачу за період жовтень 2011р. - грудень 2012 р. природного газу на загальну суму 71520252,78 грн.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Позивач зазначає, що розрахунки за поставлений природний газ відповідачем проводились невчасно та не в повному обсязі.

Рішеннями господарського суду Херсонської області від 02.07.2012 р. у справі №5024/795/2012, від 11.02.2014р. у справі № 923/3/14 та від 27.11.2014р. у справі №923/1587/14 з відповідача на користь позивача було стягнуто суму основного боргу за період поставки природного газу жовтень 2011р.-грудень 2012 р., а також було стягнуто суми нарахованих штрафних санкцій за період прострочення виконання зобовязань з 15.11.2011 по 29.09.2014 р.

Позивач зазначає, що кінцевою датою нарахованих сум штрафних санкцій було 29.09.2014 р. у звязку з чим, останній звернувся до суду з позовом про стягнення суми втрат від інфляції в розмірі 605477,95 грн. та 3% річних в розмірі 30165,47грн., нарахованих за період прострочення виконання зобовязань щодо оплати отриманих обсягів природного газу з 30.09.2014 р. по 18.12.2014 р. (дату остаточного розрахунку).

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до п.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому вимоги позивача про стягнення 3% річних та втрат від інфляції є обґрунтованими.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України (постанова від 04.07.2011р. у справі № 13/210/10).

Позивач нарахував відповідачу 3% річних в сумі 30165,47грн.

Суд перевірив розрахунок нарахованих відповідачу 3% річних та встановив, що він здійснений позивачем арифметично та методологічно вірно.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення 3% річних в сумі 30165,47грн. відповідають наведеним нормам, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивач нарахував відповідачу інфляційних втрат в сумі 605477,95 грн., однак дослідивши наданий розрахунок, господарський суд зауважує, що він має помилки.

Так, позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних втрат у випадку часткової оплати з боку відповідача, не враховано рекомендації викладені в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17.07.2012 №01-06/928/2012 з урахуванням змісту листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 №62-97, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Крім того, з аналізу розрахунку суми інфляційних втрат, здійсненого позивачем, суд виявив включення суми інфляційних втрат попереднього періоду до базової суми заборгованості, що включається в розрахунок інфляційних втрат наступного періоду.

Отже, судом приймаються до уваги заперечення відповідача щодо розрахунку суми інфляційних втрат, наведене у відзиві на позовну заяву. Внаслідок чого, суд визнає обґрунтованим розрахунок інфляційних втрат, наведений відповідачем у відзиві на позовну заяву, за результатами якого розмір втрат від інфляції становить 486292,44 грн.

З огляду на викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 486292,44 грн.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору відшкодовуються йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" (73036, м. Херсон, Бериславське шосе, 1, ) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 486292,44 грн. втрат від інфляції, 3% річних в розмірі 30165,47грн. та 7746,87 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29.04.2016р.

Суддя В.П.Ярошенко