ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р.Справа № 916/4660/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:
Головуючого судді: Лисенко В.А.
Суддів: Ліпчанської Н.В., Ярош А.І.
Секретар судового засідання: Кіртока Л.В.

За участю представників сторін:
від позивача Казакова К.О., за довіреністю № 20/7-1188 від 08.07.2015р.
Інші представники сторін у судове засідання не з`явились. Про час, дату та місце його проведення повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1
на рішення Господарського суду Одеської області від 29.02.2016р.
по справі № 916/4660/15
за позовом Державного підприємства Одеський морський торговельний порт
до відповідачів: 1) Військової частини НОМЕР_1 ;
2) Військової частини НОМЕР_2
про стягнення 33 360 грн.
В С ТА Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якому просило суд стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на їхню користь грошові кошти в сумі 33 360 гривень в рахунок відшкодування заборгованості по здійсненню послуг з надання плавзасобів для виконання швартових робіт.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15 грудня 2016 року залучено до участі у справі в якості іншого відповідача Військову частину НОМЕР_2 , у зв`язку з тим, що відповідач по справі (Військова частина НОМЕР_1 ) знаходиться у підпорядкуванні та на фінансовому забезпеченні у Військової частини НОМЕР_2 . (а.с. 92,93)
Рішенням Господарського суду Одеської області від 29 лютого 2016 року (суддя Никифорчук М.І.) позовні вимоги Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» задоволено повністю; стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" основну заборгованість у розмірі 33 360 грн. та судовий збір у сумі 1 378 грн.
Мотивуючи рішення господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.
Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити Державному підприємству «Одеський морський торговельний порт» у задоволенні позовних вимог до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 за безпідставністю.
В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 підтверджує виконання Державним підприємством «Одеський морський торговельний порт» послуг з надання плавзасобів для виконання швартових робіт, але у зв`язку з неузгодженням сторонами ціни надання послуг та порядку їх сплати вважає, що сторони не досягли згоди щодо ціни послуг, у зв`язку з чим договір на надання вищевказаних послуг між сторонами по справі укладений не був, а тому відсутній обов`язок у Військової частини НОМЕР_1 сплачувати заборгованість за надані послуги.
Більш детальніше доводи викладені у скарзі.
Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного господарського суду не надходив.
Представники Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 у судове засідання призначене на 26 квітня 2016 року не з`явились, не скористались наданим їм ст. 22 ГПК України правом та повноважних представників не направили.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки повноважних представників суду не відомі.
Апеляційною інстанцією також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов`язковою.
Відповідно до приписів п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140 „Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.
Судова колегія дійшла висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності зазначених представників сторін.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали та обставини справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 101 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Предметом спору у даній справі є стягнення грошових коштів з військової частини НОМЕР_1 як плата за надані послуги по швартуванню т/х фр „Гетьман Сагайдачний, сдк „Кіровоград та шхунами U -130 та U -401 на підставі відповідних заявок від 05.12.2014р. та від 25.12.2014р.
У вказаних заявках Відповідач 1 просить надати плавзасоби для забезпечення зйомки з якорів та швартових фрегату „Гетьман Сагайдачний та СДК „Кіровоград. При цьому зазначено, що оплата згідно рахунку.
Факт виконання позивачем послуг підтверджується нарядами завданнями №24 від 06.12.2014р., №21 від 06.12.2014р., №20 від 06.12.2014р., №15 від 06.12.2014р., № 11 від 06.12.2014 р., № 16 від 06.12.2014 р. та № 88 від 25.12.2014р. м/б „Сфінкс та м/б „Кентавр, витягами з вахтового журналу ВЧ НОМЕР_3 від 22.11.2014р., ВЧ НОМЕР_4 від 06.11.2014р. та 25.12.2014р.
Військова частина НОМЕР_1 не заперечує а ні проти факту надсилання порту вказаних вище заявок, а ні проти фактичного отримання послуг на підставі заявок.
Заперечуючи проти оплати виконаних робіт, відповідач наполягає на тому, що сторонами у справі не була погоджена ціна наданих послуг, яка є істотною умовою договору, а тому відсутня відповідальність за невиконання договору.
Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, серед іншого, є договори та інші правочини.
Статтею 174 ГК України також зазначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але які йому не суперечать.
За змістом статей 202, 204 Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частин першої та другої статті 205 Кодексу правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
За статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Згідно з частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
За абз. 4 п.1.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань, - слід також враховувати, що договір, в тому числі в тій його частині, яка стосується відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, може бути укладено не лише шляхом складання єдиного документа, підписаного сторонами, а й шляхом обміну листами, телеграмами, факсограмами, телефонограмами та іншими документами, якщо із зазначених документів вбачається, що сторони погодили умови стосовно такої відповідальності.
Судова колегія зауважує на тому, що у заявках Військової частини НОМЕР_1 від 05.12.2014р. № 254, від 24.12.2014р. за № 329 чітко зазначено, що оплата послуг здійснюється за рахунком, що буде виставлений Портом. (а.с. 14,15) Тим самим Відповідач 1 погодився на будь-яку суму рахунку.
Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, фактично між позивачем та відповідачем-1 був укладений договір, який за своїм змістом відповідає такому типу договорів, як договір про надання послуг, в якому сторони погодили усі істотні умови договору предмет, ціну та строк його виконання.
Відповідно до статей 901-903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням іншої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити надану послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Докази погашення суми заборгованості у розмірі 33 360,00 грн. за актами надання послуг станом на дату розгляду справи відсутні.
Проаналізувавши обставини справи, судова колегія дійшла до висновку що відповідач-1 фактично відмовився від виконання зобов`язань на умовах, які передбачені укладеним між сторонами договором, що не припустимо чинним законодавством.
Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги та стягнув з Військової частини НОМЕР_1 на користь Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" заборгованість у розмірі 33 360 грн.
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи щодо непогодження сторонами ціни наданих послуг судом не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість .
Отже, з огляду на вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 слід відмовити, а рішення Господарського суду Одеської області від 29.02.2016р. залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 п.1, 105 господарського процесуального кодексу України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 29 лютого 2016 року по справі № 916/4660/15 - залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 28.04.2016р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя Н.В. Ліпчанська

Суддя А.І. Ярош