РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2016Справа №910/1416/16

За позовом Національного антикорупційного бюро України

до 1. Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа"

2. Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

1. Державне підприємство "Енергоринок"

2. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про визнання договору недійсним

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Ярчак І.С. (за довіреністю);

від відповідача-1: Надьожина Г.В. (за довіреністю);

Гонтарь О.М. (за довіреністю);

від відповідача-2: Білич Н.С. (за довіреністю);

Піх А.Б. (за довіреністю);

від відповідача-3: Криворучко О.Г. (за довіреністю);

від третьої особи-1: Гаркуша В.В. (за довіреністю);

Калінін М.В. (за довіреністю);

від третьої особи-2: Чеховський А.А. (за довіреністю).

В судовому засіданні 21 квітня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В січні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Національного антикорупційного бюро України (позивач) до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" (відповідач-1), Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (відповідач-3), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство "Енергоринок" (третя особа-1) про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги № 23 від 12.02.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір суперечить ст. 514 Цивільного кодексу України, ст.ст. 15-1, 16, 26 Закону України "Про електроенергетику" та п. 6.3 Правил користування електричною енергією, що є підставою для визнання його недійсним.

Відповідач-1, 2, 3 звернулися до суду із відзивом на позов, у якому за викладених підстав проти позову заперечували.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/1416/16. Розгляд справи призначено на 16.03.2016 року. Залучено до участі у розгляді справи, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне підприємство "Енергоринок".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2016 року накладено арешт на грошові кошти Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "ЕНЕРГОМЕРЕЖА" (01001, м. Київ, вулиця Володимирська, будинок 12, ідентифікаційний код 32113410) в сумі 41 866 367,52 грн. (сорок один мільйон вісімсот шістдесят шість тисяч триста шістдесят сім гривень 52 копійки), що знаходяться на банківських рахунках Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "ЕНЕРГОМЕРЕЖА" (01001, м. Київ, вулиця Володимирська, будинок 12, ідентифікаційний код 32113410), у тому числі на розрахунковому рахунку № 2812, відкритому у Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", МФО 322669.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 16.03.2016 року, відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, залучено до участі у розгляді справи, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Продовжено строк розгляду спору на 15 днів. Відкладено розгляд справи на 05.04.2016 року.

В судовому засіданні 05.04.2016 року у справі оголошено перерву до 15.04.2016 року.

В судовому засіданні 15.04.2016 року у справі оголошено перерву до 21.04.2016 року.

15.03.2016 року через канцелярію до суду від позивача надійшла заява про фіксацію судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, яке було задоволено судом, оскільки на підставі ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України, на вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.08.2007 року між Державним підприємством «Енергоринок» (ДПЕ) та Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (ЕК) укладено Договір № 4243/02 купівлі-продажу електроенергії, відповідно до п. 2.1. якого ДПЕ зобов'язується продавати, а ЕК зобов'язується купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов договору.

01.12.2012 року між Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (постачальник) та Державним підприємством «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (в подальшому змінено організаційно-правову форму - Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат») (споживач) укладено Договір №76/223 про постачання електричної енергії (надалі - Договір поставки), згідно з п. 1 якого постачальник електроенергії продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку №1 - "Обсяги постачання електричної енергії споживачу", а споживач оплачує постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору поставки під час виконання умов договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією.

Згідно з п. 2.3.4. Договору поставки споживач зобов'язується оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатка №4 "Порядок розрахунків за активну електричну енергію" та додатку №5 "Графік зняття показників розрахункових засобів обліку електричної енергії".

Розрахунки за електроенергію та інші платежі за розрахунковий період здійснюються за діючими тарифами та у відповідності до діючого законодавства (п. 7.2. Договору поставки).

Пунктом 1 Порядку розрахунків за активну електричну енергію (додаток №4 до Договору поставки) визначено, що розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на рахунок постачальника електричної енергії, вказаний у п. 10 Договору поставки - поточний рахунок із спеціальним режимом використання - для сплати за активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, кошти за недораховану електричну енергію та ін. №01 в Філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 313957, (з урахуванням Додаткової угоди №5 до Договору поставки від 01.01.2014 року).

В судовому засіданні сторонами підтверджено, що ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» допущено неналежне виконання зобов'язань щодо сплати спожитої електричної енергії, у зв'язку із чим заборгованість останнього перед ВАТ «Запоріжжяобленерго» складає 42 366 367,52 грн.

12.02.2015 року між Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (первісний кредитор), Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» (новий кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (боржник) укладено Договір № 23 про відступлення права вимоги (надалі - Договір уступки), відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає на себе право вимоги до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» заборгованості за Договором про постачання електричної енергії № 76/223 від 01.12.2012 року, щодо заборгованості, яка утворилася за грудень 2014 року на загальну суму 42 366 367,52 грн. До нового кредитора переходять права первісного кредитора за зобов'язаннями в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав на підставі договору та акту звірки розрахунків.

Згідно з п.п. 2.1., 2.5 Договору уступки первісний кредитор зобов'язаний передати новому кредиторові всі документи, які засвідчують право вимоги до боржника, та інформацію, яка є важливою для його здійснення за основним договором, в термін до 3-х календарних днів з моменту підписання договору, а новий кредитор за відступлення права вимоги сплачує суму у розмірі 42 366 367,52 грн. первісному кредиторові у повному обсязі до 31.12.2015 року.

Відповідно до п. 2.4. Договору уступки у разі отримання первісним кредитором грошових коштів від боржника в рахунок погашення ним заборгованості за основним договором після набуття новим кредитором права вимоги за цим договором, первісний кредитор зобов'язаний не пізніше наступного дня за днем отримання грошових коштів перерахувати їх на рахунок нового кредитора.

Умови, порядок та строки виконання зобов'язання боржником перед новим кредитором визначаються договором про порядок проведення розрахунків по Договору про відступлення права вимоги (п. 2.7. Договору уступки).

Відповідно до п. 2.8 Договору уступки первісний кредитор відступає новому кредиторові право вимоги щодо пені, інфляційних збитків та 3% річних, які можуть бути нараховані по вказаній у п. 1.1. Договору заборгованості.

12.02.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» укладено Договір № 25 про порядок проведення розрахунків по Договору про відступлення права вимоги № 23 від 12.02.2015 року (надалі - Договір № 25), згідно з п.п. 3.1., 3.2., 3.3., 3.4. якого ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" зобов'язується сплатити ПАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" у безготівковій формі шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок останнього борг у сумі 41 866 367,52 грн. впродовж 10 днів з моменту підписання Договору про відступлення права вимоги. А залишок суми боргу зі сплати вартості спожитої у грудні 2014 року електроенергії у розмірі 500 000,00 грн., а також всі зобов'язання щодо оплати пені, інфляційних збитків та 3% річних, які були відступлені згідно ст. 605 Цивільного кодексу України, припиняються новим кредитором прощенням боргу на вказану суму.

12.02.2015 року ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» перераховано на користь ПАТ «Холдингова компанія «Енергомережа» грошові кошти у розмірі 41 866 367,52 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№ 3712, 4075, 4703 від 13.02.2015 року, 20.02.2015 року та 04.03.2015 року відповідно.

Разом з цим, доказів виконання Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Енергомережа» на користь Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» зобов'язання зі сплати грошових коштів, як це передбачено п. 2.5. Договору уступки, суду не представлено.

Позивач стверджує, що Договором № 23 про відступлення права вимоги змінено порядок проведення розрахунків за поставлену електричну енергію, що суперечить положенням ст.ст. 15-1, 26 Закону України "Про електроенергетику" та п. 6.3 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996 року, що зумовлює визнання відповідного договору недійсним.

Відповідач-1 у відзиві вказує, що норми чинного законодавства не містять обмежень щодо відступлення права вимоги до споживача електричної енергії іншому суб'єкта господарювання, а також не передбачають будь-яких особливостей укладення таких договорів.

У відзиві відповідача-2 зазначається, що укладення договору уступки права вимоги не призводить до зміни кредитора в договорі на постачання електричної енергії, а лише змінює кредитора в зобов'язанні щодо оплати заборгованості за спожиту електроенергію в грудні 2014 року із збереженням прав та обов'язків за договором про постачання електричної енергії для його сторін. Крім того, на думку відповідача 2, укладення оспорюваного договору не порушує прав третьої особи 1, оскільки не стосується обов'язку ВАТ "Запоріжжяобленерго" здійснити розрахунки за куплену у ДП "Енергоринок" електричну енергію.

Відповідач-3 у відзиві стверджує, що оспорюваний договір про відступлення права вимоги № 23 від 12.02.2015 року відповідає вимогам законодавства, оскільки оплату грошовими коштами вартості спожитої електричної енергії на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії може здійснювати як споживач електричної енергії, так і будь-який інший суб'єкт господарювання на підставі цивільно-правової угоди.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню задоволенню з наступних підстав.

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Відповідно до преамбули Закону України "Про електроенергетику" цей Закон визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.

Закон України "Про електроенергетику" регулює відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, державним власності, безпечною експлуатацією енергетичного обладнання і державним наглядом за режимами споживання електричної і теплової енергії, а також з централізованим диспетчерським (оперативно-технологічним) управлінням (стаття 1 цього Закону).

Отже, положення Закону України "Про електроенергетику" є спеціальними нормами по відношенню до положень Цивільного кодексу України, які підлягають до застосування у даних правовідносинах.

Статтею 5 Закону України "Про електроенергетику" визначено основні принципи державної політики в електроенергетиці, зокрема, відповідно до п. 4 ч. 1 цієї статті, таким принципом є додержання єдиних державних норм, правил і стандартів всіма суб'єктами відносин, пов'язаних з виробництвом, передачею, постачанням, розподілом і використанням енергії.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України "Про електроенергетику" споживачі, які купують електричну енергію у енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, вносять плату за поставлену їм електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. У разі перерахування споживачами коштів за електричну енергію на інші рахунки отримувачі повинні повернути ці кошти за заявою споживача або за власною ініціативою в триденний термін з моменту їх отримання. У разі неповернення споживачу у цей термін коштів, сплачених на інші, не на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, ці суми підлягають вилученню до Державного бюджету України як санкція за вчинене правопорушення і не зараховуються як оплата електричної енергії. Зарахування коштів до Державного бюджету України не звільняє їх отримувача від повернення цих коштів споживачу електричної енергії.

Споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, зобов'язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. У разі проведення споживачем розрахунків в інших формах та/або сплати коштів на інші рахунки такі кошти не враховуються як оплата спожитої електричної енергії (ч. 8 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику").

Пунктом 1 Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1136 від 19.07.2000, визначено, що споживачі, яким електрична енергія постачається енергопостачальником, що провадить підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та купує електричну енергію в оптового постачальника, зобов'язані оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання такого енергопостачальника (його структурного підрозділу), відкритий в уповноваженому банку.

Відповідно до п. 6.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996, відповідно до якого для проведення розрахунків за електричну енергію постачальник електричної енергії за регульованим тарифом або його відокремлений підрозділ відкривають в установі уповноваженого банку поточний рахунок із спеціальним режимом використання, номер якого зазначається у договорі про постачання електричної енергії.

Пунктом 6.3. Правил користування електричною енергією встановлено, що оплата вартості електричної енергії постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом, у тому числі на підставі визнаної претензії, здійснюється виключно коштами в уповноваженому банку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

З урахуванням викладеного, споживач зобов'язаний сплачувати за спожиту електроенергію постачальнику виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, номер якого зазначається у договорі про постачання електричної енергії.

Судом встановлено, що п. 1 Порядку розрахунків за активну електричну енергію (додаток №4 до Договору поставки з урахуванням Додаткової угоди №5 до Договору поставки від 01.01.2014 року) визначено, що розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на рахунок постачальника електричної енергії, вказаний у п. 10 Договору поставки - поточний рахунок із спеціальним режимом використання - для сплати за активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, кошти за недораховану електричну енергію та ін. №01 в Філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 313957, .

Тобто, відповідачем-2 та відповідачем-3 погоджено отримання постачальником (відповідач-2) оплати спожитої електричної енергії безпосередньо від споживача (відповідача-3) шляхом їх перерахунку на рахунок із спеціальним режимом використання, вказаним у п. 10 Договору поставки.

Однак, умовами Договору уступки та Договору № 25 від 12.02.2015 року про порядок проведення розрахунків по Договору про відступлення права вимоги № 23 від 12.02.2015 року визначено зобов'язання споживача - ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" сплатити заборгованість за поставлену ВАТ "Запоріжжяобленерго" електричну енергію не постачальнику, а іншій особі - ПАТ "Холдингова компанія "Енергомережа".

На виконання Договору уступки відповідачем-3 було перераховано кошти за спожиту електроенергію не відповідачу-2, а відповідачу-1 на виконання Договору про відступлення права вимоги № 23 від 12.02.2015 року. При цьому, виконання споживачем свого зобов'язання за Договором про відступлення права вимоги № 23 від 12.02.2015 року не є тотожним виконанню зобов'язання за Договором поставки, оскільки метою встановлення законодавцем алгоритму розрахунків є саме отримання постачальником електричної енергії коштів безпосередньо від споживача (за відсутності будь-яких посередників) на рахунок із спеціальним режимом використання.

Таким чином, кошти за спожиту електроенергію були отримані третьою особою, яка не є постачальником, проте яка взяла на себе зобов'язання зі сплати коштів за відступлене право вимоги за Договором уступки, тобто з іншої підстави, ніж підлягають сплаті постачальнику відповідно до вимог законодавства.

З урахуванням зазначеного, відповідачами шляхом укладення спірного правочину було порушено ст.ст. 15-1, 26 Закону України "Про електроенергетику" та п. 6.3 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996 року, в частині обов'язку боржника сплатити заборгованість за спожиту електричну енергію постачальнику та в частині обов'язку сплатити вказані грошові кошти на рахунок, номер якого зазначається у договорі про постачання електричної енергії.

Щодо тверджень відповідачів, що приписи Цивільного кодексу України не містять положень, які передбачають отримання дозволу на укладення договорів відступлення права вимоги, яке виникає в зобов'язаннях з постачання електричної енергії, суд повідомляє таке.

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним" № 9 від 06.11.2009, судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Так, умови Договору уступки в частині проведення розрахунків за спожиту електроенергію суперечать ст.ст. 15, 26 Закону України "Про електроенергію", п. 1 Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію та п. 6.3 Правил користування електричною енергією.

Отже, відсутність у чинному законодавстві заборони відчуження права вимоги, яке виникає в зобов'язаннях з постачання електричної енергії, не є єдиною та достатньою умовою правомірності відповідного правочину.

Щодо посилань відповідачів на відсутність порушення законодавства в частині зміни встановленого законодавством порядку розрахунків за поставлену електричну енергію, оскільки умовами Договору уступки передбачено сплату відповідачем-1 на рахунок із спеціальним режимом використання відповідача-2 суми у розмірі 42 366 367,52 грн., суд зазначає наступне.

Враховуючи встановлені законодавством обмеження щодо кола осіб, які повинні сплачувати та отримувати таку оплату спожитої електроенергії та порядку проведення розрахунків за електричну енергію, а також приймаючи до уваги відмінність підстави перерахунку спірних коштів встановленій законодавством, то виконання відповідачем-1 свого грошового зобов'язання за Договором уступки перед відповідачем-2 у сумі рівній заборгованості відповідача-3 не спростовує наявність порушення порядку розрахунків за електричну енергію між відповідачем-3 та відповідачем-2, оскільки наслідком такої сплати є припинення обов'язку відповідача-3 перед відповідачем-2, проте не має наслідком отримання відповідачем-2 коштів за спожиту електричну енергію.

Крім того, відповідачем-1 не надано суду доказів виконання зобов'язання з оплати відступленого права вимоги у сумі 42 366 367,52 грн. відповідачу-2 у визначений даним Договором уступки у повному обсязі строк (31.12.2015 року) шляхом перерахунку вказаних коштів на рахунок ВАТ "Запоріжжяобленерго" із спеціальним режимом використання, який визначений п. 10 Договору поставки. Так, відповідачем перераховано 49 367,52 грн. (платіжне доручення № 202 від 18.02.2016 року) на виконання відповідного зобов'язання.

Враховуючи викладене, відповідачами укладено Договір № 23 про відступлення права вимоги від 12.02.2015 року, яким в порушення ст. 15, 26 Закону України "Про електроенергію", п. 1 Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію та п. 6.3 Правил користування електричною енергією було змінено порядок розрахунків за електричну енергію, що зумовлює визнання такого правочину недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до абзацу 5 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним" № 9 від 06.11.2009 року у відповідності до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Тобто, правом на оскарження дійсності правочину наділений не всі особи, а лише його сторони, або особа, права та інтереси якої були порушені (можуть бути порушені) внаслідок його укладення.

Статтею 1 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" визначено, що Національне антикорупційне бюро України є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

Пунктом 13 статті 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" встановлено, що за наявності підстав, передбачених законом, Національному бюро та його працівникам для виконання покладених на них обов'язків надано право подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України.

Таким правом Національне антикорупційне бюро України також наділене в силу приписів ст. 129 Конституції України, ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, зважаючи на обов'язки Національного антикорупційного бюро України, передбачені ст. 16 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України", вказаний орган в силу покладених на нього обов'язків та визначеної законом компетенції вживає заходів (в тому числі, шляхом подання відповідного позову до суду) виключно у випадках виявлення в діях інших осіб ознак корупційного правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач-2 та відповідач-3 змінили порядок розрахунків за Договором поставки шляхом залучення відповідача-1 в якості посередника, що суперечить приписам положенням ст.ст. 15-1, 26 Закону України "Про електроенергетику".

У зв'язку з чим Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України.

Приймаючи до уваги зобов'язання держави Україна за Конвенцією ООН проти корупції (ратифікована Законом України від 18.10.2006 р. №251-V), зокрема в частині забезпечення проведення ефективної скоординованої політики протидії корупції (ч. 1 ст. 5), надання такому органу (створеному з метою протидії корупції) можливості виконувати свої функції ефективно (ч. 2 ст. 6), запобігання зловживанню процедурами, які регулюють діяльність приватних юридичних осіб (п. d ч. 2 ст. 12), то попередження, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень в публічній і приватній сферах суспільних відносин є пріоритетним завданням держави України, а відтак наявність ознак такого правопорушення у відповідному правочині є порушенням інтересів держави.

Таким чином, з аналізу наведених положень Закону та Конвенції, завдань та мети діяльності даного органу вбачається, що Національне антикорупційне бюро України за наявності ознак корупційного діяння зобов'язане вжити ефективних заходів для припинення корупційного правопорушення, в тому числі шляхом подання позову, а сам факт виявлення таких ознак у відповідних правовідносинах свідчить про порушення інтересів держави, що і стало підставою для звернення вказаного органу з відповідним позовом до суду.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним Договір № 23 про відступлення права вимоги від 12.02.2015 року, укладений між Приватним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Енергомережа", Відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат".

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 12; ідентифікаційний код 32113410) на користь Національного антикорупційного бюро України (03035, м. Київ, вул. Сурікова, буд. 3; ідентифікаційний код 39751280), грошові кошти: 459,33 грн. (чотириста п'ятдесят дев'ять гривень 33 копійки) судового збору. Видати наказ.

4. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14; ідентифікаційний код 00130926) на користь Національного антикорупційного бюро України (03035, м. Київ, вул. Сурікова, буд. 3; ідентифікаційний код 39751280), грошові кошти: 459,33 грн. (чотириста п'ятдесят дев'ять гривень 33 копійки) судового збору. Видати наказ.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (69600, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Теплична, буд. 18; ідентифікаційний код 38983006) на користь Національного антикорупційного бюро України (03035, м. Київ, вул. Сурікова, буд. 3; ідентифікаційний код 39751280), грошові кошти: 459,33 грн. (чотириста п'ятдесят дев'ять гривень 33 копійки) судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 26.04.2016 року.

Суддя Ю.В. Цюкало