ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 травня 2016 р. Справа № 918/241/16

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого - судді Торчинюка В.Г., розглянувши матеріали справи

за позовом: Рівненської торгово-промислової палати

до відповідача: Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке"

про стягнення заборгованості в сумі 4 934 грн. 69 коп.

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 05 квітня 2016 року № 56-05/148;

від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні 10 травня 2016 року, відповідно до статті 85 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Рівненська торгово-промислова палата звернувся до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке", в якій просив суд стягнути з останнього 4 934 грн. 69 коп., з яких: 2 600 грн. основного боргу, 2 128 грн. 62 коп. інфляційних та 3 % річних у розмірі 206 грн. 07 коп.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 04 квітня 2016 року порушено провадження у справі № 918/241/16, розгляд якої призначено на 19 квітня 2016 року.

07 квітня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача подав клопотання від 07 квітня 2016 року № 56.05/163, в додатках до якого долучив до матеріалів справи частину документів, які витребовувались ухвалою суду від 04 квітня 2016 року.

18 квітня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача подав заяву від 18 квітня 2016 року № 56.05/180, в якій останній просив суд відкласти розгляд даної справи на іншу дату.

Вищезазначене клопотання було прийнято судом до розгляду та задоволене ухвалою суду від 19 квітня 216 року.

19 квітня 2016 року ухвалою суду розгляд справи відкладено на 10 травня 2016 року.

10 травня 2016 року у судовому засіданні уповноважений представник позивача підтримав позов в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві, просив суд задоволити позов.

Відповідач у судове засідання 10 травня 2016 року не забезпечив явки свого уповноваженого представника, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 36).

Згідно статті 75 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відтак, враховуючи те, що відповідач відзиву на позовну заяву та витребуваних документів не подав, суд на підставі статті 75 ГПК України дійшов висновку про розгляд справи за наявними в ній матеріалами без участі відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення у пункті 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" яким роз'яснено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2013 року між Рівненською торгово-промисловою палатою (надалі - виконавець) та Державним підприємством "Дослідне господарство "Городецьке" (надалі - замовник) було укладено договір № 129/13 (надалі - договір), згідно умов якого виконавець бере на себе зобов'язання з 29 липня по 1 серпня у 2013 році в місті Рівне провести навчання з питань закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти для працівників замовника у кількості двох осіб за затвердженою Міністерством економіки України програмою за договірною сумою узгодженою сторонами без складання відповідного протоколу (пункт 1.1 договору).

Згідно пункту 2.1 договору вартість зазначених послуг за одного слухача становить 1 300 грн. 00 коп. Загальна вартість послуг за договором складає 2 600 грн. 00 коп. (пункт 2.2 договору).

У відповідності до пункту 2.3 договору оплата вартості послуг у розмірі, вказаному в пункті 2.2 цього договору, здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця впродовж семи календарних днів.

Замовник зобов'язується надати виконавцю підписаний акт здачі-приймання виконаних робіт протягом трьох робочих днів з дня закінчення надання послуг, зазначених у пункті 1.1 договору; оплатити вартість навчання відповідно до пунктів 2.1 - 2.3 (пункти 3.2.1 - 3.2.2 договору).

Пунктом 7.1 договору визначено, що договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 31 грудня 2013 року, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами.

Оригінал договору від 29 липня 2013 року № 0129 було оглянуто судом в судовому засіданні 10 травня 2016 року, про що було зазначено в протоколі судового засідання від 10 травня 2016 року № 918/241/16.

Вказана угода підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками цих субєктів господарювання.

Статтею 204 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) презумується правомірність правочину.

На час розгляду справи доказів недійсності чи розірвання договору від 29 липня 2013 року № 0129, зокрема відповідних судових рішень з цього приводу, господарському суду не надано.

Судом встановлено, що на виконання умов вищезазначеного договору позивач надав відповідачу послуг на загальну суму 2 600 грн. 00 коп., що стверджується актом здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) від 01 серпня 2013 року (а.с. 10), яким сторони погодили, що виконавець у 2013 році у місті Рівне провів навчання спеціалістів у сфері здійснення державних закупівель для працівників замовника у кількості двох осіб, вартість послуг за одного слухача становить 1 300 грн. Загальна вартість послуг за договором складає 2 600 грн. 00 коп.

Про належне виконання товариством своїх зобовязань за договором щодо навчання спеціалістів, також свідчить відсутність у матеріалах справи з боку замовника претензій та повідомлень про порушення виконавцем умов даної угоди.

Однак всупереч умовам договору відповідач взятий на себе обовязок по оплаті наданих для нього послуг, у встановлений вищезазначеним правочином строк не виконав.

16 січня 2015 року позивач направив на адресу відповідача претензію № 26.01/17 (а.с. 13, докази отримання відповідачем а.с. 14) в якій просив замовника погасити борг, така ж претензія була надіслана 26 листопада 2015 року № 56.01/479 (а.с. 11, докази отримання відповідачем а.с. 12), однак вищезазначені претензії залишені замовником без розгляду та задоволення.

Відтак, матеріалами справи стверджено, борг відповідача перед позивачем станом на момент розгляд справи за договором складає 2 600 грн. 00 коп.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Матеріалами справи стверджено, що Рівненська торгово-промислова палата згідно умов договору надала у 2013 році послуги з навчання для Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" на загальну суму 2 600 грн. 00 коп., враховуючи те, що відповідачем не надано докази оплати такої заборгованості, або не зазначено поважних причин не оплати і матеріалами справи стверджено наявність такого боргу, відтак позов в частині стягнення основної суми боргу підлягає до задоволення.

Окрім того, на підставі статті 625 ЦК України позивач згідно наданого розрахунку (а.с. 3) просив суд стягнути з відповідача 2 128 грн. 62 коп. нарахованих на відповідну суму боргу з серпня 2013 року по березень 2016 року, а також три проценти річних в сумі 206 грн. 07 коп. нараховані з 08 серпня 2013 року по 31 березня 2016 року на відповідну суму боргу.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлений до стягнення розмір інфляційних втрат та трьох процентів річних є арифметично вірними, відповідають вимогам чинного законодавства та не суперечать положенням договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаних сум також підлягають до задоволення.

Враховуючи усе зазначене вище, суд позов задовольняє в повному обсязі та стягує з Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" на користь Рівненської торгово-промислової палати 2 600 грн. 00 коп. основної суми боргу, 2 128 грн. 62 коп. інфляційних втрат та 206 грн. 07 коп. три процента річних.

Відповідно до частини 2 статті 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та те, що позов задоволено в повному обсязі, суд на підставі статті 49 ГПК України покладає на підприємця витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378 грн. 00 коп.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32 - 34, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" (34381, Рівненська область, Володимирецький район, село Городець, вулиця Жовтнева, 172, ідентифікаційний код: 00729586) на користь Рівненської торгово-промислової палати (33028, Рівненська область, місто Рівне, вулиця Гетьмана Мазепи, 19, ідентифікаційний код: 02944739) 2 600 (дві тисячі шістсот) грн. 00 коп. основної суми боргу, 2 128 (дві тисячі сто двадцять вісім) грн. 62 коп. інфляційних втрат, 206 (двісті шість) грн. 07 коп. три процента річних та 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено "13" травня 2016 року

Суддя Торчинюк В.Г.