ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2016р. Справа№ 914/4460/14

За позовом: Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Лінкольна 23-А», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ВЕЕМ-Будсервіс», м. Львів

про стягнення 241 178 грн. 36 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник (довіреність від 11.01.2016 р.);

від відповідача: ОСОБА_2, представник (довіреність від 01.08.2014 р.)

Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Лінкольна 23-А», м. Львів звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ВЕЕМ-Будсервіс», м. Львів про стягнення 241 178 грн. 36 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 19.12.2014 р. призначив розгляд справи на 21.01.2015 р. В судових засіданнях оголошувалась перерва, розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах суду. За клопотанням представника сторони строк вирішення спору було продовжено на 14 днів.

Ухвалою суду від 02.03.2015 р. провадження у справі №914/4460/14 було зупинено, у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Для вирішення експерту були поставлені наступні запитання:

- чи є виконаними роботи, визначені в п.1.1. розділу 1 договору на виконання робіт від 21.03.2014 р., укладеного між ОСББ «Лінкольна 23-А», ТзОВ «Компанія «ВЕЕМ-Будсервіс» та ТзОВ «Інтеграл Інвестбуд»?

- якщо вказані роботи виконані частково, то в якому обсязі і на яку вартість?

Витрати на проведення експертизи до вирішення спору по суті були покладені на відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «ВЕЕМ-Будсервіс».

Листом від 04.09.2014р. за вих. №3547/3548/14-47 Львівський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України повідомив суд про те, що рахунок на оплату вартості експертизи, виставлений відповідачу, останнім не оплачений, у звязку з чим вищевказана ухвала залишена без виконання, а матеріали справи повернені до суду.

Ухвалою суду від 09.07.2015 р. провадження у справі №914/4460/15 було поновлено, розгляд призначено на 27.07.2015 р.

Ухвалою суду від 27.07.2015 р. провадження у справі №914/4460/15 було зупинено до набрання законної сили рішенням суду у справі №914/2439/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ВЕЕМ-Будсервіс» до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Лінкольна 23-А» про визнання недійсним договору на виконання робіт від 21.03.2014 р.

Ухвалою суду від 14.03.2016 р. провадження у справі №914/4460/15 було поновлено, розгляд призначено на 04.04.2016 р. Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах суду, в судових засіданнях оголошувались перерви.

Представникам розяснено права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21.03.2014 р. між позивачем, відповідачем та ТзОВ «Інтергал Інвестбуд» було укладено договір на виконання робіт, за умовами якого виконавці зобовязалися спільно, власними силами і засобами або із залученням третіх осіб виконати комплекс робіт, які станом на 11.03.2014 р. є невиконаними по житловому комплексу за адресою: м. Львів, вул. Лінкольна, 23-А. Перелік робіт які необхідно було виконати, було зазначено в п. 1.1 договору, вартість таких робіт визначена у розмірі 270 300 грн. 00 коп. Строк виконання робіт до 31.06.2014 р. Відповідно до умов договору, виконавці взяли на себе зобовязання в разі невиконання робіт, визначених п. 1.1. договору, сплатити позивачу вартість невиконаних робіт протягом трьох днів. Оскільки відповідач виконав до 31.06.2014 року роботи лише на суму 77 200 грн. 00 коп., позивач просив стягнути 193 100 грн. 00 коп. вартості невиконаних робіт. У звязку з порушенням строків оплати відповідачу нараховано штраф в сумі 10 000 грн. 00 коп., пеню в сумі 19 220 грн. 06 коп., 3% річних в сумі 2 367 грн. 77 коп., інфляційні нарахування в сумі 16 490 грн. 53 коп. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає 241 178 грн. 36 коп. заборгованості та судові витрати.

В судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «ВЕЕМ-Будсервіс» виступало замовником та забудовником 9-ти поверхового житлового будинку за адресою: м. Львів, вул. Лінкольна, 23А.

Згідно декларації про готовність обєкта до експлуатації від 19.11.2012 р., даний будинок було введено в експлуатацію.

23.10.2013 р. відповідно до рішення установчих зборів власників житлових та нежитлових приміщень в даному будинку, було створено Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Лінкольна 23-А».

28.11.2013 р. комісією з представників ОСББ «Лінкольна 23-А», ТзОВ «Компанія «ВЕЕМ-Будсервіс» і ТзОВ «Інтергал Інвестбуд» було підписано акт приймання-передачі багатоповерхового житлового будинку за адресою: м. Львів, вул. Лінкольна, 23-А, в якому було зафіксовано перелік робіт, які забудовник повинен завершити, та погоджено термін їх виконання до 01.02.2014 р.

Оскільки в термін до 01.02.2014 р. відповідач як забудовник не виконав роботи, передбачені актом від 28.11.2013 р., між Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Лінкольна 23-А» з однієї сторони та ТзОВ «Компанія «ВЕЕМ-Будсервіс» і ТзОВ «Інтергал Інвестбуд» (виконавці) з іншої сторони 21.03.2013 р. було укладено договір на виконання робіт

За цим договором виконавці зобовязалися спільно, власними силами і засобами або із залученням третіх осіб виконати комплекс робіт, які станом на 11.03.2014 р. є невиконаними по житловому комплексу за адресою: м. Львів, вул. Лінкольна, 23-А.

Перелік робіт, які необхідно було виконати, зазначено в п. 1.1. договору.

Відповідно до п. 1.2. договору, загальна вартість невиконаних будівельних робіт становить 270 300 грн. 00 коп.

Згідно п. 1.4. договору сторони домовились, що ОСББ не оплачує виконання робіт та не відшкодовує виконавцю-1 та /або виконавцю-2 фактичні витрати, які будуть понесені на виконання робіт у звязку з невиконанням забудовником ТзОВ «Компанія «ВЕЕМ-Будсервіс» будівельних робіт до моменту передачі житлового будинку відповідно до акту приймання-передачі багатоповерхового житлового будинку за адресою: м. Львів, вул. Лінкольна, 23-А.

Виконавці зобовязані виконати всі будівельні роботи згідно п. 1.1. договору у термін до 31 червня 2014 року (п. 1.5. договору).

Відповідно до п. 5.2. договору здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за актом у триденний строк з моменту отримання від виконавців письмового повідомлення про виконання робіт та готовність їх здати.

Отримавши зазначене повідомлення про виконання робіт з актами виконаних робіт та готовність їх до передачі, сторони узгоджують дату та час передачі та приймання робіт (п. 5.3. договору).

Згідно п. 5.4. договору передача-приймання робіт, що передбачено п. 1.1. цього договору, здійснюється у присутності уповноважених представників ОСББ та виконавців, з обовязковим підписанням сторонами акту приймання-передачі.

Здача-приймання виконаних робіт, передбачених п. 1.1. цього договору, здійснюється по кожному окремому підпункту переліку невиконаних робіт.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх обовязків по договору на виконання робіт від 21.03.2013 р., позивач в позовній заяві просив суд стягнути з відповідача 193 100 грн. 00 коп. вартості невиконаних робіт, 10 000 грн. 00 коп. штрафу, 19 220 грн. 06 коп. пені, 2 367 грн. 77 коп. 3% річних, 16 490 грн. 53 коп. інфляційних втрат.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1 ст. 6 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Позивач у позовній заяві стверджував, що станом на дату подання позову невиконаними залишалися роботи у розмірі 193 100 грн. 00 коп. з 270 300 грн. 00 коп., тобто виконання робіт здійснено на суму 77 200 грн. 00 коп. Однак, позивачем не долучено належних доказів на підтвердження факту невиконання відповідачем робіт згідно п. 1.1. договору від 21.03.2013 р. станом на дату подання позову.

Як зазначили представники сторін в судових засіданнях, значний обсяг робіт, які були предметом договору від 21.03.2013 р., було виконано до укладення такого договору, а також в строк, визначений умовами такого договору.

За час розгляду справи сторонами долучено акт про виконання робіт згідно підпунктів 1.1.2., 1.2.2., 1.4.1., 1.4.2., 1.5.4., 1.10., 2.4., 4.3., 4.4., 4.5., 1.9. п. 1.1. договору та акт про виконання робіт згідно підпунктів 1.1.1., 2.1., 3.3., 3.4., 3.5., 3.6., 3.7. Проте, із вказаних вище актів неможливо встановити час виконання таких робіт.

Представником сторони також на підтвердження стану виконання робіт було долучено акт встановлення результатів усунення недоліків від 11.04.2016 р.

Однак, у вказаний акт включено увесь перелік робіт згідно п. 1.1. договору (з проставленням відмітки «Виконано» чи «Не виконано» навпроти кожного виду робіт), в тому числі і обсяг робіт, які не охоплюються предметом даної справи. Таким чином, даний документ не є актом в розумінні п.п. 5.1. 5.5. договору та не може підтверджувати часу виконання робіт.

Згідно п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

З огляду на те, що факт виконання обсягу робіт загальною вартістю 147 000 грн. 00 коп. підтверджується сторонами, проте, належних та допустимих доказів виконання конкретного обсягу робіт на вказану вартість, на підставі яких можливо було б встановити час їх виконання (до чи після порушення провадження у даній справі), представниками сторін не долучено, вимога позивача в частині стягнення з ТзОВ «Компанія «ВЕЕМ-Будсервіс» вартості невиконаних робіт у розмірі 147 000 грн. 00 коп. до задоволення не підлягає.

За час розгляду справи в суді, відповідачем було сплачено частково вартість невиконаних робіт у розмірі 20 000 грн. 00 коп., зокрема, згідно підпунктів 1.2.1., 1.2.3., 1.5.1., 1.7. (частково), 1.8., 3.1., 3.2., 4.1., 4.2., 6.1. та 6.2. (частково), що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями квитанцій.

Також, на підтвердження факту виконання робіт вартістю 4 200 грн. 00 коп. згідно підпункту 1.3. п. 1.1. договору, які було виконано після порушення провадження у даній справі, представником сторони було долучено акт від 08.05.2015 р.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд припиняє провадження у справі у звязку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у звязку з цим не залишилося неврегульованих питань.

За таких обставин, суд вважає за необхідне припинити провадження у справі в частині стягнення 24 200 грн. 00 коп. вартості невиконаних робіт у звязку з відсутністю предмету спору в цій частині відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Таким чином, неузгодженими сторонами на момент розгляду справи в суді залишилися обсяги виконання робіт згідно підпунктів 1.1.3., 1.7. (частково), 4.6., 6.1. та 6.2. (частково) п. 1.1. договору.

За час розгляду справи сторонами не підтверджено факту виконання робіт згідно підпункту 1.1.3. «Виведення каналізаційних стояків на покрівлю та встановлення металевих козирків на фонові стояки (каналізаційні) на даху 1-ї і 2-ї блок секції» вартістю 400 грн. 00 коп. Представник відповідача зазначив, що відповідач в рахунок сплати вартості невиконаних робіт за цим підпунктом надав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1 320 грн. 00 коп., на підтвердження чого долучив видатковий касовий ордер. Однак, позивач вказаного факту не підтвердив, зазначивши про те, що особа, якій було сплачено відповідачем кошти згідно ордеру, не уповноважена позивачем на вчинення таких дій, кошти у розпорядження позивача не поступили.

У звязку з невиконанням п. 1.7. «Монтаж сходинок на доріжку з сторони 1-ї б/с, влаштування відмостки 3 сторони 2-ї б/с (приварити контур заземлення), монтаж трапу при вході у підвал 2-ї б/с» вартістю 1 500 грн. 00 коп. відповідачем було сплачено 500 грн. 00 коп. На підтвердження факту виконання решти обсягу робі згідно цього пункту сторонами не було долучено належних доказів такого виконання у відповідності до пп. 5.1. 5.5. договору.

Також за час розгляду справи сторонами не підтверджено факту виконання робіт згідно підпункту 4.6. п. 1.1. договору «Здійснення проплати за підключення електроенергії та розпуск квартирних лічильників» вартістю 3 000 грн. 00 коп. та не долучено належних доказів такого виконання у відповідності до пп. 5.1. 5.5. договору.

З урахуванням наведеного, до стягнення з відповідача на користь позивача у відповідності до п. 1.6. договору підлягає вартість невиконаних робіт у розмірі 4 400 грн. 00 коп. (400 грн. 00 коп. згідно пп. 1.1.3., 1 000 грн. 00 коп. згідно пп. 1.7., 3 000 грн. 00 коп. згідно пп. 4.6.).

Суд відмовляє в стягненні невиконаної вартості робіт згідно підпункту 6.1. «Облаштування зони відпочинку дітей та дорослих» вартістю 15 000 грн. 00 коп. та підпункту 6.2. «Облагородження прибудинкової території згідно проекту» вартістю 4 000 грн. 00 коп. п. 1.1. договору з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та пояснень представника позивача, обсяг виконаних робіт згідно п.п. 6.1. становить 75%, згідно п.п. 6.2. 50%, також в частині невиконаних робіт позивачем сплачено кошти. Представник відповідача зазначив, що вказані роботи були виконані, на підтвердження чого було долучено акт №ОУ-0000001 здачі-прийняття робі (надання послуг) від 18.08.2014 р., видаткові накладі на придбання розхідних матеріалів, фототаблиці місць виконання таких робіт. Також відповідачем в рахунок невиконаної частини робіт згідно цих підпунктів відповідачем було сплачено 1 500 грн. 00 коп. В той же час, п.п. 6.1., 6.2. п. 1.1. договору не деталізовано переліку робіт та їх обсягу, проектної документації на такі роботи (обєкти), на підставі якої можна було б встановити вищевказані обставини, позивачем не долучено.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно п. 7.3. договору у випадку, якщо виконавці не виконають будівельні роботи згідно п. 1.1. або їх частину виконавці сплачують ОСББ штраф у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору позивачем правомірно заявлено до стягнення 10 000 грн. 00 коп. штрафу.

Пунктом 3 ст. 83 ГПК України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Також відповідно до ч. 2 вказаної норми, якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому слід враховувати, що правила ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобовязання боржником.

Частиною 3 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Пунктом 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011, № 18 розяснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Беручи до уваги те, що нарахування надмірно великих штрафних санкцій не може бути способом збагачення, а є відповідальністю за порушення господарського зобовязання, керуючись інтересами як боржника, так і кредитора, суд вважає за необхідне зменшити розмір штрафу до 1 000 грн. 00 коп.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч.ч. 1, 2 ст. 547 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2. ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З наведеного випливає, що обовязковою умовою виникнення права на нарахування пені є викладення в договорі умови (пункту) про забезпечення виконання зобовязання у вигляді пені, підстави для її застосування та розмір, або наявність законодавчого акту, який визначає обовязок та умови сплати пені.

Позивачем з посиланням на положення ст. 549 ЦК України, п. 7.1. договору та Закон України «Про відповідальність за невиконання грошових зобовязань» нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 19 220 грн. 06 коп.

Відповідно до пункту 7.1. договору, за невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим договором сторони несуть майнову відповідальність відповідно .

Позивачем не представлено доказів укладення інших правочинів, з яких би вбачалося, що сторонами вносилися зміни договору, зокрема, про викладення п. 7.1. в іншій редакції.

Відповідно до абз. 3 п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обовязок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», статтею 36 Закону України «Про телекомунікації», статтею 1 Закону України «Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій». У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України «Про відповідальність за невиконання грошових зобовязань», а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини.

З наведеного випливає, що Закон України «Про відповідальність за невиконання грошових зобовязань» не є спеціальним актом, який визначає обовязок боржника сплатити пеню. Вказаним законом встановлено лише обмеження щодо розміру нарахування пені в договірних правовідносинах між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Таким чином, у звязку з відсутністю укладених між сторонами письмових правочинів про забезпечення виконання зобовязання у вигляді пені, відсутністю спеціального законодавчого акту, який визначає обовязок боржника сплатити пеню за невиконання зобовязання у правовідносинах, що склалися між сторонами, в задоволені вимоги про стягнення пені в сумі 19 220 грн. 06 коп. слід відмовити.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем за період з 03.07.2014 р. по 26.11.2014 р. було нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в сумі 2 367 грн. 77 коп. та інфляційні в сумі 16 490 грн. 53 коп.

З огляду на те, що матеріалами справи не встановлено наявність заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 193 100 грн. 00 коп. на початок періоду нарахування 3% річних та інфляційних, судом здійснено перерахунок сум 3% річних та інфляційних з урахуванням розміру заборгованості на початок періоду нарахування, підтвердженого документально.

Таким чином, розмір 3% повинен становити 345 грн. 55 коп. (28 600 х 3% / 365 х 147), інфляційних нарахувань 2 477 грн. 77 коп. (28 600 х 100,4% (серпень 2014 р.) х 100,8% (серпень 2014 р.) х 102,9% (вересень 2014 р.) х 102,4% (жовтень 2014 р.) х 101,9% (листопад 2014 р.) - 28 600).

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення частково, складає 4 400 грн. 00 коп. вартості невиконаних робіт, 1 000 грн. 00 коп. штрафу, 345 грн. 55 коп. 3% річних, 2 477 грн. 77 коп. інфляційних нарахувань. В частині стягнення вартості невиконаних робіт в сумі 24 200 грн. 00 коп. провадження слід припинити. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Оскільки витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби розмір неустойки судом не було зменшено, то судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України слід покласти на відповідача пропорційно до вимог, які підлягають задоволенню, без врахування зменшення розміру неустойки судом.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 530, 599, 612, 625, 626 ЦК України, ст. 193, 230, 231 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ВЕЕМ-Будсервіс», м. Львів, пр. Чорновола, 57 (ідентифікаційний код 23884496) на користь Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Лінкольна 23-А», м. Львів, вул. Лінкольна, 23-А (ідентифікаційний код 38948202) 4 400 грн. 00 коп. вартості невиконаних робіт, 1 000 грн. 00 коп. штрафу, 345 грн. 55 коп. 3% річних, 2 477 грн. 77 коп. інфляційних нарахувань, 828 грн. 21 коп. судового збору.

3. В частині стягнення вартості невиконаних робіт в сумі 24 200 грн. 00 коп. провадження припинити

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 21.04.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 26.04.2016 р.

Суддя Мазовіта А.Б.