ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

12 травня 2016 р. Справа № 902/287/16

за позовом Фермерського господарства "Галстедан" (45737, с. Журавники Горохівського району Волинської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра Фуд" (23600, м. Тульчин Вінницької області, вул. Полковника Ганжі, буд. 16)

про стягнення 46 265,84 грн.

Головуючий суддя Баранов М.М.

Cекретар судового засідання Сидоренко О.О.

Представники сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю від 10.11.2015 року.

ВСТАНОВИВ :

05.04.2016 року до господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Фермерського господарства "Галстедан" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра Фуд" про стягнення 46265,84 грн.

За вказаним позовом 07.04.2016 року порушено провадження у справі №902/287/15 та призначено судове засідання на 20.04.2016 року.

В зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання 20.04.2016 року, невиконання ними вимог ухвали суду від 07.04.2016 року щодо надання додаткових доказів, судове засідання відкладено на 12.05.2016 року.

В судове засідання представник позивача вдруге не з'явився, пояснень та доказів, витребуваних ухвалами суду від 07.04.2016 року та від 20.04.2016 року не надав, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

В п.3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що за змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При неявці позивача в судове засідання суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.19 ОСОБА_2 України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" у разі якщо зміна відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, не пов'язана із змінами, що вносяться до установчих документів юридичної особи, або не підлягає державній реєстрації, особа, уповноважена діяти від імені юридичної особи (виконавчого органу), подає (надсилає рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи юридичної особи заповнену реєстраційну картку про внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі.

Крім того, суд звертає увагу на п.4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 року № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році", п.11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 року № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" в яких наголошується, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 року № 28 (з подальшими змінами) на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправлення, підпис працівника, який її здійснив, та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Як наголошується в п.19 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 року № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

На першому примірнику ухвал, які наявні в справі, є штамп суду з відміткою про відправку документа. Дана відмітка оформлена відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України наведених вище, а тому суд дійшов висновку, що вони є підтвердженням належного надсилання копії процесуального документа сторонам.

Про час та місце судового засідання позивача повідомлялось належним чином, шляхом направлення йому ухвал суду рекомендованими листами з повідомленням про вручення.

04.05.2016 року до суду надійшло рекомендоване повідомлення про вручення 23.04.2016 року представнику позивача поштового відправлення з ухвалою суду.

Разом з тим, суд констатує, що позивачем не подано клопотань, заяв, телеграм, в тому рахунку і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення позивача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Окрім того, суд враховує, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст.ст. 38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, позивач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду позивача, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

В судове засідання з'явився представник відповідача, який повідомив, що основну заборгованість в сумі 35688,80 грн. повністю погашено, що підтверджується платіжними дорученнями.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, суд встановив, що 15.01.2015 року між позивачем - Фермерським господарством "Галстедан" та відповідачем - ТОВ "Терра Фуд" в особі Рожищенського відділення філії "Молоко", укладено договір поставки молока №02-1 РЖ, відповідно до п.1.1. якого позивач, як постачальник, зобов'язався передати відповідачу молоко у власність, а відповідач як покупець зобов'язався прийняти його і оплатити по ціні, узгодженій в додатковій угоді (протоколі) №1 від 15.01.2015 року.

Розрахунки за товар здійснюються покупцем протягом 15 банківських днів від дати фактичного отримання товару (п. 4.2. договору).

Як вбачається зі змісту позовної заяви та наданих документів, позивач в період з 31.01.2015 року по 07.09.2015 року поставив відповідачу молоко на загальну суму 644688,80 грн., а саме:

- по видатковій накладній №РН-0000001 від 31.01.2015 року на суму 25692,50 грн.;

- по видатковій накладній №РН-0000002 від 28.02.2015 року на суму 68585,00 грн.;

- по видатковій накладній № РН-0000003 від 31.03.2015 року на суму 86211,00 грн.;

- по видатковій накладній № РН-0000007 від 30.04.2015 року на суму 81070,30 грн.;

- по видатковій накладній № РН-0000006 від 31.05.2015 року на суму 92600,50 грн.;

- по видатковій накладній № РН-000014 від 30.06.2015 року на суму 89870,00 грн.;

- по видатковій накладній № РН-000015 від 31.07.2015 року на суму 85066,90 грн.;

- по видатковій накладній № РН-0000016 від 31.08.2015 року на суму 90652,60 грн.;

- по видатковій накладній № РН-0000019 від 07.09.2015 року на суму 24940,00 грн.

Одержання молока підтверджується відповідачем, а також вказаними накладними, довіреностями та приймальними квитанціями, належним чином засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Відповідач за отриманий товар розраховувався частково, на загальну суму 60900,00 грн., що підтверджується:

- платіжним дорученням № 12384 від 06.02.2015 року на суму 10000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 12620 від 12.02.2015 року на суму 20000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 12964 від 19.02.2015 року на суму 10000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 13458 від 26.02.2015 року на суму 20000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 13834 від 06.03.2015 року на суму 15000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 14102 від 13.03.2015 року на суму 15000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 14635 від 25.03.2015 року на суму 30000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 15271 від 02.04.2015 року на суму 25000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 15610 від 10.04.2015 року на суму 12000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 15755 від 15.04.2015 року на суму 20000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 16547 від 30.04.2015 року на суму 10000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 16797 від 07.05.2015 року на суму 10000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 16986 від 13.05.2015 року на суму 10000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 17237 від 18.05.2015 року на суму 20000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 17626 від 22.05.2015 року на суму 10000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 18350 від 04.06.2015 року на суму 20000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 18635 від 10.06.2015 року на суму 10000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 18824 від 12.06.2015 року на суму 10000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 18945 від 16.06.2015 року на суму 20000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 19087 від 17.06.2015 року на суму 20000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 19542 від 24.06.2015 року на суму 20000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 20065 від 03.07.2015 року на суму 20000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 20510 від 10.07.2015 року на суму 20000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 20757 від 16.07.2015 року на суму 20000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 20927 від 17.07.2015 року на суму 20000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 30214 від 24.07.2015 року на суму 10000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 30579 від 29.07.2015 року на суму 20000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 49 від 31.07.2015 року на суму 15000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 384 від 05.08.2015 року на суму 10000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 607 від 07.08.2015 року на суму 10000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 1121 від 20.08.2015 року на суму 20000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 1397 від 27.08.2015 року на суму 15000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 1793 від 02.09.2015 року на суму 10000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 30887 від 03.09.2015 року на суму 20000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 2279 від 16.09.2015 року на суму 20000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 2523 від 23.09.2015 року на суму 20000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 32556 від 07.10.2015 року на суму 10000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 32629 від 09.10.2015 року на суму 7000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 34664 від 13.11.2015 року на суму 5000,00 грн.

Залишок боргу в сумі 35688,80 грн. відповідач своєчасно не оплатив, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду за примусовим стягненням вказаної суми заборгованості, а також 9344,47 грн. пені, 611,67 грн. 3% річних та 620,90 грн. втрат від інфляції.

З урахуванням встановлених обставин справи суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З моменту укладення сторонами у справі договору № 02-1 РЖ від 15.01.2015 року між ними виникли зобов'язання, які мають елементи правової природи договору поставки.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст.526 та ч.1 ст.530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.14 та ст.629 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено обовязок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідач своєчасно не сплатив заборгованість за товар.

Разом з тим, після звернення позивача з позовом до суду, відповідач сплатив суму основної заборгованості в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 50309 від 06.04.2016 року на суму 35000,00 грн. та платіжним дорученням № 50512 від 15.04.2016 року на суму 688,80 грн.

За вказаних обставин, провадження у справі в частині стягнення 35688,80 грн. основної заборгованості підлягає припиненню на підставі п.1-1 ст. 80 ГПК України за відсутності предмету спору.

Судом розглядаються по суті вимоги позивача про стягнення з відповідача 611,67 грн. 3% річних та 620,90 грн. втрат від інфляції, нарахованих позивачем за ст. 625 ЦК України та 9344,47 грн. пені.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши за допомогою калькулятора системи "Ліга: ОСОБА_2" наданий позивачем розрахунок втрат від інфляції та 3% річних за визначений позивачем період, оцінивши наданий розрахунок на предмет відповідності вимогам укладеного сторонами договору поставки та чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 253-255, 549, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 230-231 ГК України, суд встановив, що

- по видатковій накладній № РН-0000016 від 31.08.2015 року на суму 90652,60 грн. залишок несплаченого боргу склав 10748,80 грн. та позивач просить стягнути інфляційне збільшення боргу в сумі 171,98 грн. за період з 01.12.2015 року по 31.01.2016 року;

- по видатковій накладній № РН-0000019 від 07.09.2015 року на суму 24940,00 грн. борг станом на день подання позову сплачено не було та позивач просить стягнути інфляційне збільшення боргу в сумі 448,92 грн. за період з 01.10.2015 року по 29.02.2016 року.

Таким чином, залишок несплаченого боргу по видатковій накладній № РН-0000016 від 31.08.2015 року та по видатковій накладній № РН-0000019 від 07.09.2015 року в сумі складає 35688,80 грн. - основну заборгованість, вказану позивачем в позові та погашену відповідачем на час розгляду справи.

Судом здійснено власний розрахунок втрат від інфляції та 3% річних та встановлено, що:

- по видатковій накладній № РН-0000016 від 31.08.2015 року на суму 90652,60 грн. де залишок несплаченого боргу склав 10748,80 грн. і позивач просить стягнути інфляційне збільшення боргу в сумі 171,98 грн. за період з 01.12.2015 року по 31.01.2016 року, інфляційне збільшення боргу складає 172,66 грн.;

- по видатковій накладній № РН-0000019 від 07.09.2015 року на суму 24940,00 грн. позивач просить стягнути інфляційне збільшення боргу в сумі 448,92 грн. за період з 01.10.2015 року по 29.02.2016 року, інфляційне збільшення боргу складає 469,36 грн.

Таким чином, загальна сума інфляційних втрат за вказаний позивачем період складає 642,02 грн.

Оскільки суд не вправі виходити за межі позовних вимог, вимоги про стягнення втрат від інфляції підлягають задоволенню в межах заявленої суми - 620,90 грн.

За результатом власного розрахунку 3% річних встановлено, що сума 3% річних складає 616,31 грн.

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняЗагальна сума відсотків
4277.5021.03.2015 - 24.03.201541.41
3488.5022.04.2015 - 29.04.201582.29
24558.8027.05.2015 - 03.06.2015816.15
4558.8005.06.2015 - 09.06.201551.87
37159.3020.06.2015 - 23.06.2015412.22
17159.3025.06.2015 - 02.07.2015811.28
27029.3022.07.2015 - 23.07.201524.44
17029.3025.07.2015 - 29.07.201557.00
27096.2025.07.2015 - 27.07.201536.68
12096.2029.08.2015 - 02.09.201554.97
32748.8022.09.2015 - 24.09.201538.08
22748.8025.09.2015 - 08.10.20151426.18
15748.8010.10.2015 - 12.11.20153444.01
10748.8014.11.2015 - 13.03..90
2494028.09.2015 - 22.03..83
Всього: 616,31
Позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню повністю, в межах заявленої суми 611,67 грн., оскільки суд не вправі виходити за межі позовних вимог.

Розглянувши вимоги позивача про стягнення 9344,47 грн. пені судом встановлено наступне.

Пунктом 7.3. договору поставки № 02-1 РЖ від 15.01.2015 року сторони передбачили, що у випадку прострочення оплати за молоко, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день порушення строків оплати.

Статтею 218 ГК України визначено, що у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 ОСОБА_2 України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Перевіркою наданого позивачем розрахунку пені, який міститься в матеріалах справи (а.с.44-45 т.1) встановлено, що даний розрахунок є неповним, а саме у справі наявні аркуші розрахунку пені за період поставок товару з 31.01.2015 року по 30.06.2015 року та за поставку 07.09.2015 року. На останньому аркуші розрахунку вказана кінцева сума заявленої до стягнення пені 9344,47 грн.

Натомість аркушу з розрахунком пені за прострочення сплати боргу з оплати товару, поставленого по видатковій накладній № РН-000015 від 31.07.2015 року та по видатковій накладній №РН-0000016 від 31.08.2015 року на суму 90652,60 грн. в матеріалах справи немає.

З метою перевірки обґрунтованості заявленої позивачем суми пені в розмірі 9344,47 грн., судом здійснено власний розрахунок пені за допомогою калькулятора системи "Ліга: ОСОБА_2" та встановлено, що згідно вищенаведеного розрахунку розмір пені складає 9416,35 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
4277.5021.03.2015 - 24.03.2015430.0000 %0.164 %*28.13
3488.5022.04.2015 - 29.04.2015830.0000 %0.164 %*45.88
24558.8027.05.2015 - 03.06.2015830.0000 %0.164 %*322.97
4558.8005.06.2015 - 09.06.2015530.0000 %0.164 %*37.47
27029.3022.07.2015 - 23.07.2015230.0000 %0.164 %*88.86
17029.3024.07.2015 - 29.07.2015630.0000 %0.164 %*167.96
27096.2022.08.2015 - 27.08.2015630.0000 %0.164 %*267.25
12096.2028.08.2015 - 02.09.2015627.0000 %0.148 %*107.37
52748.8022.09.2015 - 22.09.2015127.0000 %0.148 %*78.04
32748.8023.09.2015 - 24.09.2015227.0000 %0.148 %*96.90
32748.8025.09.2015 - 06.10.20151222.0000 %0.121 %*473.74
22748.8007.10.2015 - 08.10.2015222.0000 %0.121 %*54.85
15748.8009.10.2015 - 29.10.20152122.0000 %0.121 %*398.68
15748.8030.10.2015 - 12.11.20151422.0000 %0.121 %*265.79
10748.8013.11.2015 - 17.12.20153522.0000 %0.121 %*453.51
10748.8018.12.2015 - 28.01.20164222.0000 %0.121 %*544.21
10748.8029.01.2016 - 03.03.20163522.0000 %0.120 %*452.27
10748.8004.03.2016 - 22.03.20161922.0000 %0.120 %*245.52
24940.0029.09.2015 - 29.10.20153122.0000 %0.121 %*932.00
24940.0030.10.2015 - 17.12.20154922.0000 %ё0.121 %*+1473.17
24940.0018.12.2015 - 28.01.20164222.0000 %0.121 %*1262.72
24940.0029.01.2016 - 03.03.20163522.0000 %0.120 %*1049.39
24940.0004.03.2016 - 22.03.20161922.0000 %0.120 %*569.67
Всього 9416,35
Оскільки суд не вправі виходити за межі позову, позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню повністю в межах заявленої суми 9344,47 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України, та враховує, що спір доведено до суду з вини відповідача, а тому витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

В судовому засіданні 11.05.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст. 4-2 - 4-5, 33-34, 43 ,49, 75, п.1-1 ст. 80, ст. ст. 82-85, 115 ГПК України,-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовільнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Терра Фуд" (23600, м. Тульчин Вінницької області, вул ОСОБА_3, будинок 16, код 35438742) на користь Фермерського господарства "Галстедан" (45737, село Журавники Горохівського району Волинської області, код 37707308) 9344,47 грн. пені, 611,67 грн. 3% річних та 620,90 грн. втрат від інфляції, 1378,00 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Провадження у справі в частині стягнення 35688,80 грн. основного боргу припинити.

Повне рішення складено 16 травня 2016 р.

Суддя Баранов М.М.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (45737, с. Журавники Горохівського району Волинської області)

3 - відповідачу (23600, м. Тульчин Вінницької області, вул. Полковника Ганжі, буд. 16)