ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.05.2016 Справа № 920/1043/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромсервіс», с. Привокзальне Ямпільського району Сумської області;

до відповідача: Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Чернацьке», с. Чернацьке Середино-Будського району Сумської області;

про стягнення 10 666 грн. 21 коп.

Суддя Джепа Ю.А.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 01.02.2016)

від відповідача: не прибув

при секретарі судового засідання Зері Ю.О.

Суть спору: позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою, у якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 10 666 грн. 21 коп., у тому числі 6 540 грн. 56 коп. основного боргу за договором № ТЕО-14/239-ДСН-ЧРН від 20.08.2014, 1 419 грн. 57 коп. пені, 2 622 грн. 76 коп. інфляційних втрат, 83 грн. 32 коп. суму 3% річних.

Рішенням господарського суду Сумської області від 22.09.2015 (суддя Зражевський Ю.О.) в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.12.2015 зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 рішення господарського суду Сумської області від 22.09.2015 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.12.2015 скасовано, справу № 920/1043/15 направлено на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

У постанові Вищого господарського суду України від 15.03.2016 у даній справі зазначено, що при новому розгляді місцевому господарському суду необхідно всебічно і повно зясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, надати обєктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду і вирішити спір із дотриманням норм процесуального законодавства та на підставі норм матеріального права, а саме: встановити факт настання у відповідача обовязку по оплаті послуг з перевезення, встановити факт існування предмета спору на момент винесення рішення.

Відповідно до вимог ст. 11112 ГПК України вказівки, що містяться у постановах касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

На виконання постанови Вищого господарського суду України від 15.03.2016 ухвалами господарського суду Сумської області від 01.04.2016, 26.04.2016 та під час проведення судових засідань сторонам запропоновано надати суду письмові пояснення з приводу обставин, на необхідність дослідження яких звернув увагу Вищий господарський суд України при направленні справи на новий розгляд, та надати докази на їх обґрунтування.

Представник позивача у судових засіданнях наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач надіслав до суду пояснення № 33 від 08.04.2016 стосовно предмета спору, проти вимог позивача заперечував з підстав їх необґрунтованості та безпідставності. Представник відповідача у судове засідання не прибув.

Суд вважає за можливе розглядати справу за наявними матеріалами у відповідності до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази, заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

20.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромсервіс» (виконавцем, позивачем у справі) та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Чернацьке» (замовником, відповідачем у справі) був укладений договір № ТЕО-14/239-ДСН-ЧРН про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до п.1.1. договору виконавець зобовязувався організувати перевезення вантажу автомобільним транспортом (згідно з товарно-транспортною накладною) до відповідного пункту призначення у встановлений договором або замовленням строк та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачу), а замовник зобовязався сплатити за організацію перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з п. 2.3. договору плата за послуги здійснюється після їх фактичного надання, протягом 10 банківських днів з моменту отримання оригіналів визначених у договорі документів, та факту підписання Актів передачі-прийняття наданих послуг. При відсутності зауважень щодо наданих послуг за цим Договором, Замовник підписує Акт передачі-прийняття наданих послуг протягом 5 (пяти) банківських днів після його отримання, а також документів, що підтверджують надання послуг, а саме оригіналу товарно-транспортної накладної з відміткою про отримання вантажу вантажоодержувачем, оригіналу податкової накладної.

Датою надання послуг є дата підписання сторонами Акту приймання-передачі послуг (п. 2.6. договору).

Пунктами 3.1.13., 3.1.14., 3.1.15. договору передбачено, що виконавець зобовязаний надати замовнику для розрахунків за надані послуги належно оформлений перелік документів, що вказаний в п.п. 2.3, 2.4, 3.1.14. Разом з кожним Актом передачі-прийняття наданих послуг виконавець зобовязаний надати замовнику оригінал податкової накладної та копію квитанції про прийняття податкової накладної до Єдиного державного реєстру податкових накладних. Виконавець повинен зареєструвати податкові накладні у Єдиному реєстрі податкових накладних не пізніше 15 календарних днів від дати її виписки, але не пізніше останнього дня календарного місяця. Виконавець на дату виникнення податкових зобов'язань виписує податкову накладну замовнику, у якій окремими рядками відображає вартість експедиторських послуг та вартість послуг з перевезення. У випадку, якщо виконавець залучає до надання послуг третіх осіб, що не є платниками ПДВ, в податковій накладній виконавець зазначає лише суму винагороди виконавця з ПДВ.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначав, що виконав свої зобов'язання за договором належним чином, надав відповідачу послуги по перевезенню вантажу на суму 6 540, 56 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 31.12.2014, який підписано представниками сторін та скріплено печатками.

Відповідач, в свою чергу, свої зобов'язання з оплати за надані послуги по перевезенню вантажу не виконав та не сплатив позивачу вартість наданих послуг, розмір яких станом на 15.06.2015 становив 6 540,56 грн.

У своїх запереченнях проти позовних вимог відповідач наголошував, що позивачем не були надані йому документи, визначені у п.п.2.3, 2.4, 3.1.14, 3.1.15 договору № ТЕО-14/239-ДСН-ЧРН, а тому строку оплати послуг, наданих позивачем за цим договором, не настав.

Однак суд не може погодитись з такою позицією відповідача з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до п.3 ст. 929 ЦК України умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Як зазначено вище, позивач стверджував, що свої зобовязання за договором він виконав належним чином, що підтверджено Актом передачі-прийняття наданих послуг від 31.12.2014, який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб. Відтак, підписання відповідачем вищевказаного акту позивач вважав належним доказом виконання прийнятих на себе зобовязань за договором, а також достатньою підставою для здійснення відповідачем розрахунків за отримані послуги.

У пункті 2.3 договору про надання послуг з перевезення вантажу сторони обумовили, що плата за послуги здійснюється після їх фактичного надання, протягом 10 банківських днів з моменту отримання оригіналів визначених у договорі документів, вказаних нижче та факту підписання Актів передачі-прийняття наданих послуг.

З наведеного суд вбачає, що підписання замовником акту передачі-прийняття наданих послуг є наслідком виконання з боку позивача умов п. 2.3 договору, а саме отримання відповідачем оригіналу товарно-транспортної накладної. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач міг мати будь-які претензії чи зауваження щодо наданих послуг, а факт підписання ним акту передачі-прийняття наданих послуг підтверджує відсутність таких претензій з боку відповідача.

На підтвердження факту надання послуг є акт виконаних робіт від 31.12.2014, який підписаний сторонами та скріплений печатками підприємств, а також копія товарно-транспортної накладної від 28.12.2014 № 028743, на якій є відмітка відповідача та вантажоодержувача про отримання товару. Отже, на день підписання акту виконаних робіт, відповідач вже мав оригінал ТТН.

Крім того, суд зазначає, що позивач не є платником податку на додану вартість, а тому не мав правових підстав для видачі податкової накладної відповідачу, як це передбачено пунктом 3.1.14 договору № ТЕО-14/239-ДСН-ЧРН.

Таким чином, суд робить висновок, що строк виконання зобов'язань відповідача за договором щодо оплати наданих послуг з перевезення є таким, що настав.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору, а згідно вимог статті 610 цього ж Кодексу, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Протягом судового розгляду справи представник позивача стверджував, що станом на 21.09.2015 відповідач погасив суму основного боргу в розмірі 6540,56 грн.

Враховуючи, що сплата суми основного боргу відбулась після порушення провадження у справі, суд зазначає, що провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмета спору.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 83,32грн. - 3% річних, 2622,76 грн. - інфляційних втрат, а також пеню в розмірі 1419,57 грн.

Відповідно до пункту 4.7 договору № ТЕО-14/239-ДСН-ЧРН за порушення термінів оплати відповідач повинен сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, від вартості несвоєчасно виконаного зобовязання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232 ГК України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але згідно із статтею 3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачене діючим законодавством України та умовами договору, пеня нарахована в межах визначеного ст. 232 Господарського кодексу України строку, відповідно до вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у сумі 1419,57 грн. суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

З урахуванням наведеного, судом був здійснений перерахунок заявлених до стягнення сум, на підставі якого суд робить висновок про задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача 83,32 грн. - 3% річних та 2622,76 грн. інфляційних збитків.

Згідно ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача.

Враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 49 цього Кодексу судовий збір підлягає відшкодуванню позивачу у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Чернацьке» (41050, Сумська область, Середино-Будський район, с. Чернацьке; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромсервіс» (41200, Сумська область, Ямпільський район, с. Привокзальне, вул. Ватутіна, 1; ) 1419 грн. 57 коп. пені, 83 грн. 32 коп. суму 3% річних, 2622 грн. 76 коп. інфляційних втрат, 1827 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Провадження у справі в частині стягнення 6540 грн. 56 коп. основного боргу припинити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06.05.2016.

Суддя Ю.А.Джепа