ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2016 р. Справа № 922/5966/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Гетьман Р.А., суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача - Василенко Н.К. (дов. б/н від 25.04.2016 р.)

відповідача - Кравець В.М. (дов. б/н від 25.01.2016 р.), Шостак В.М. (дов. б/н від 25.01.2016 р.)

3-ої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №542Х/1-8) на рішення господарського суду Харківської області від 09 лютого 2016 року у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології обладнання", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_4, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Барвінок", м. Харків

про стягнення коштів у розмірі 1265766,87 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "Технології обладнання", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому після остаточних уточнень просив стягнути з ТОВ "Барвінок" заборгованість в розмірі 1 265766,87 грн., з яких: 923 303,07 грн. - сума основного боргу, 130 649,78 грн. - пеня, 10738,13 грн. - 3% річних, 201 075,89 грн. - відсотки за користування чужими грошовими коштами.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.02.2016 р. у справі №922/5966/14 (суддя Пономаренко Т.О.) в позові відмовлено частково. Стягнуто з ТОВ "Барвінок" на користь ТОВ "Технології обладнання" основний борг у сумі 923 302,92 грн., пеню в розмірі 97424,86 грн., 3% річних у розмірі 6871,05 грн. та судовий збір у розмірі 20 551,98 грн. В частині стягнення основного боргу в сумі 0,15 грн., пені в сумі 33 224,92 грн., 3% річних у розмірі 3 867,08 грн. та 201 075,89 грн. інфляційних втрат - відмовлено.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове , яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, прийнятим в результаті всебічного розгляду матеріалів справи та з дотриманням вимог процесуального законодавства. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

У зв'язку з відпусткою судді Камишевої Л.М. протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2016 року для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Медуниця О.Є., суддя Гетьман Р.А.

Відповідач в судовому засіданні наголосив про необхідність зупинення розгляду справи (клопотання вх. №3384 від 28.03.2016 р.), в зв'язку з тим, що Дзержинським районним судом м. Харкова розглядається цивільна справа №638/18126/15-ц за позовом ТОВ "Технології обладнання" до ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_4, третя особа - ТОВ "Барвінок", про витребування майна з чужого незаконного володіння, яке було поставлене за договором №36 від 25.04.2014 р. (т. 2 а.с. 10).

Заявник вважає, що оскільки в даному судовому процесі розглядається спір про стягнення коштів за обладнання, поставлене за цим же договором, заявлені позовні вимоги є взаємопов'язаними, а дану справу неможливо розглянути до вирішення справи №638/18126/15-ц Дзержинським районним судом м. Харкова.

Розглянувши клопотання відповідача, беручи до уваги, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.03.2016 р. у справі №638/18126/15-ц провадження у справі закрито, роз'яснено позивачу, що розгляд спору відноситься до господарського судочинства, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні.

Третя особа вимоги ухвал суду від 25.02.2016 р., 18.04.2016 р. не виконала, відзив на апеляційну скаргу та документи в обґрунтування своїх заперечень не надала, в судове засідання свого представника не направила, про неможливість прибуття суд не повідомила, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів вважає, що нез'явлення в судове засідання представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи, тому справа розглядається відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вислухавши в судовому засіданні пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "Технології обладнання" (постачальник) та ТОВ "Барвінок" (покупець) був укладений договір №36 від 25.04.2014 р., згідно п. 1.1 якого постачальник зобов'язався поставити (передати у власність) покупцю обладнання згідно специфікації №1 до даного договору, а покупець зобов'язався прийняти обладнання та сплатити постачальнику ціну договору (т. 1 а.с. 20-21).

Термін поставки обладнання по специфікації №1, встановлений п. 2.1. договору, - до 10.09.2014 р. за умови виконання покупцем п. 3.3. даного договору.

В пункті 3.1. договору сторонами узгоджено ціну договору, яка дорівнює 1 181 594,00 грн.

Порядок здійснення оплати передбачений пунктом 3.3. договору.

Відповідно до п.п. 3.4., 3.5. договору, оплата проводиться в національній валюті України в безготівковій формі. Ціна обладнання та вартість договору, підлягає сплаті у гривні та визначається згідно максимального міжбанківського курсу EURO до гривні, встановленого згідно зі статистикою торгових сесій на третій банківський день після дня зарахування оплати на розрахунковий рахунок постачальника від покупця (джерело UKRDEALIN офіційний сайт www.udinform.com), і коригується у разі зростання міжбанківського курсу EURO до гривні.

Строк дії договору - до 31.12.2014 р., але до повного виконання сторонами зобов'язань за даним договором (5.1. договору).

На виконання пункту 1.2. договору сторонами складено специфікацію №1 до договору №36 від 25.04.2014 р., якою узгоджено найменування, асортимент, кількість, ціна за одиницю, вартість обладнання (т. 1 а.с. 21 зворотна сторона).

Додатковою угодою №1 від 19.08.2014 р. специфікацію №1 викладено у новій редакції (т. 1 а.с. 22).

На виконання умов договору ТОВ "Технології обладнання" поставило ТОВ "Барвінок" обладнання, що підтверджується товарно-транспортними та видатковими накладними:№386 від 17.07.2014 р. на суму 109 489,00 грн.; №387 від 17.07.2014 р. на суму 53 702,00 грн.; №388 від 17.07.2014 р. на суму 27 850,00 грн.; №390 від 17.07.2014 р. на суму 96 462,00 грн.; №392 від 17.07.2014 р. на суму 34 361,00 грн.; №426 від 07.08.2014 р. на суму 65 245,00 грн.; №427 від 07.08.2014 р. на суму 136 872,00 грн.; №428 від 07.08.2014 р. на суму 3 191,00 грн.; №430 від 07.08.2014 р. на суму 137 551,00 грн.; №488 від 05.09.2014 р. на суму 94 433,00 грн.; №489 від 05.09.2014 р. на суму 72 401,00 грн.; №490 від 05.09.2014 р. на суму 45 565,00 грн.; №492 від 05.09.2014 р. на суму 304 472,00 грн. (т. 1 а.с. 23-48).

Покупець зобов'язання щодо здійснення оплати за отриманий товар своєчасно та в повному обсязі не виконав, сплативши за поставлений товар 295 398,50 грн., що призвело до виникнення заборгованості в сумі 923 303,07 грн.

З метою вирішення питання погашення заборгованості постачальник 08.12.2014 р., 13.01.2015 р., 26.01.2015 р. звертався до ТОВ "Барвінок" з вимогами про сплату суми заборгованості та штрафних санкцій у визначений термін, повернути поставлений за договором №36 від 25.04.2014 р. товар своїми силами та за власний рахунок, сплатити ТОВ "Технології обладнання" різницю між вартістю несплаченого обладнання на момент отримання та повернення товару в разі, якщо курс євро до гривні на дату повернення обладнання буде більшим, ніж курс, що діяв на дату укладення договору (т. 1 а.с. 50-56, 104-105, 108-109).

Покупець вимоги проігнорував, відповіді не надав, заборгованість за поставлений товар не здійснив, обладнання не повернув, що стало підставою для звернення ТОВ "Технології обладнання" до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення боргу в розмірі 923 303,07 грн., 130 649,78 грн. пені, 10 738,13 грн. - 3% річних, 201 075,89 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позову ТОВ "Технології обладнання" посилається на умови договору поставки №36 від 25.04.2014 р. та приписи ст. 625 Цивільного кодексу України.

Господарський суд, частково задовольняючи позовні вимоги, визнав їх обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи в частині стягнення суми боргу в розмірі 923 302,92 грн., 97 424,86 грн. пені, 6 871,05 грн. - 3% річних.

Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду з огляду на таке.

Предметом спору у даній справі є правовідносини, що виникли між сторонами на підставі договору поставки.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ч. 1.ст. 664 Цивільного кодексу України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Згідно ст. 689 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вже зазначалось вище, на виконання умов договору №36 від 25.04.2014 р. позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1181594,00 грн. Факт прийняття товару не заперечується сторонами, підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними та видатковими накладними, підписаними уповноваженими особами сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред'явлені до продавця або виготовлювача товару. Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом (ст. 678 Цивільного кодексу України).

Відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного вжитку по кількості № П-6 від 15.06.1965 р. та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного вжитку по якості П-7 від 25.04.1966 р., відповідач був зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару не пізніше 20 днів після постачання її на склад покупця та скласти акт про фактичну кількість і комплектність отриманої продукції.

Обладнання за договором поставлялось протягом липня-вересня 2014 року та за весь цей період отримувалось відповідачем без зауважень і претензій, що підтверджується матеріалами справи.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України. (п.1 Інформаційного листа ВГСУ № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 р.).

Таким чином, факт поставки товару відповідачу за договором №36 від 25.04.2014 р. є доведеним та підтвердженим належними доказами, а тому у відповідача виникло зобов'язання по оплаті отриманого товару.

Пунктом 3.3. договору сторони передбачили наступний порядок здійснення оплати:

- покупець здійснює передплату згідно специфікації №1 до 06.06.2014 р. у сумі 223 398,50 грн., що еквівалентно сумі в 13 860,27 euro;

- покупець здійснює оплату згідно Специфікації №1 до 15.07.2014 р. - 72 000,00 грн., що еквівалентно сумі в 4 467,08 euro;

- покупець здійснює оплату у розмірі 12,5% від вартості обладнання згідно специфікації №1 до 15.10.2014 р. - 147 699,25 грн., що еквівалентно сумі в 9 163,68 euro;

- покупець здійснює оплату у розмірі 12,5% від вартості обладнання згідно специфікації №1 до 25.11.2014 р. - 147 699,25 грн., що еквівалентно сумі в 9 163,68 euro;

- покупець здійснює оплату у розмірі 12,5% від вартості обладнання згідно специфікації №1 до 25.12.2014 р. - 147 699,25 грн., що еквівалентно сумі в 9 163,68 euro;

- покупець здійснює оплату у розмірі 12,5% від вартості обладнання згідно специфікації №1 до 25.01.2015 р. - - 147 699,25 грн., що еквівалентно сумі в 9 163,68 euro.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив розрахунок за поставлений товар в сумі 295 398,50 грн.

Таким чином, позивач зобов'язання за договором поставки виконав в повному обсязі, проте відповідач, в порушення норм чинного законодавства та умов договору, вартість поставленого товару своєчасно та в повному обсязі не оплатив, доказів на підтвердження виконання взятих на себе договірних зобов'язань в ані суду першої інстанції ані суду апеляційної інстанції не надав.

Дослідивши наявні в матеріалах справи наданий позивачем розрахунок суми основного боргу, а також його перерахунок, здійснений господарським судом з урахуванням пункту 3.5 договору станом на 28.04.2015 р., колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позову в частині стягнення основної заборгованості в сумі 923 302,92 грн.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, який відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 201 075,89 грн. інфляційних втрат з тих підстав, що вони заявлені безпідставно, враховуючи наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вірно вказав господарський суд Харківської області, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Курсова різниця - це різниця, яка є наслідком перерахунку однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах, що виникає в зв'язку із знеціненням грошових коштів.

Втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів. Фактично сума, що виникає в зв'язку з курсовою різницею, і є інфляційними втратами.

Відповідно до п. 8.1. Постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом НБУ на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію НБУ). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні).

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, який взявши до уваги той факт, що сторонами при укладанні договору передбачено відшкодування курсової різниці, зазначив про відсутність правових підстав для стягнення інфляційних втрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу 3% річних в сумі 10 738,13 грн.

Дослідивши наявні в матеріалах справи надані позивачем розрахунки 3% річних, а також їх перерахунок, здійснений господарським судом, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про їх задоволення в частині стягнення в сумі 6 871,05 грн., враховуючи наступне.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд, сплата 3% річних від простроченої суми, так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

На момент порушення відповідачем зобов'язання за договором №36 від 25.04.2014 р. суми основного боргу 923 303,07 грн., розрахованої позивачем з кількості пунктів договорів, які прострочено (п.п. 3.3.3., 3.3.4., 3.3.5., 3.3.6.), відповідно не існувало.

Оскільки ця сума розрахована станом на 28.04.2015 р., 3% річних слід нараховувати на суми заборгованості за п.п. 3.3.3., 3.3.4., 3.3.5., 3.3.6. договору без урахуванням змін, передбачених пунктом 3.5. договору, тобто не на збільшену суму в залежності від зміни міжбанківського курсу EURO до гривні.

З огляду на вищевказане, колегія суддів зазначає про правомірність висновку суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення 6 871,05 грн. 3% річних та відмову в частині стягнення решти суми 3% річних, нарахованої позивачем.

За ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3,ст. 4 Закону).

Пунктом 6.2 договору сторони узгодили, що у разі прострочення оплати, передбаченої договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1% від несплаченої суми згідно п. 3.3. даного договору за кожний день прострочення але не більше 10% від вартості обладнання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Дослідивши наявні в матеріалах справи надані позивачем уточнені розрахунки пені, а також їх перерахунок, здійснений господарським судом, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про їх відповідність вимогам чинного законодавства та задовольнив позов в частині стягнення суми пені в розмірі 97 424,86 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судом було правомірно визнано безпідставними та необґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення 33224,92 грн. пені, оскільки позивач здійснив розрахунок пені не на вартість обладнання, яка підлягала сплаті відповідно до п.п. 3.3.3., 3.3.4., 3.3.5., 3.3.6. договору, а з урахуванням змін, передбачених пунктом 3.5. договору, тобто на збільшену суму в залежності від зміни міжбанківського курсу EURO до гривні, що суперечить приписам ст. 549 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність доказів в підтвердження виконання постачальником своїх обов'язків щодо поставки товару за вказаною в договорі адресою, його відповідності узгодженому асортименту, введення поставленого обладнання в експлуатацію, є безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

Наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні містять інформацію як про найменування поставленого за договором товару, так і про адресу, за якою здійснено його відвантаження. Зазначені документи посвідчені сторонами, зокрема, містять особистий підпис директора та відбитки печатки ТОВ "Барвінок", що свідчить про погодження відповідачем як місця виконання зобов'язання, так і асортименту отриманого товару.

В матеріалах справи відсутні докази звернення покупця з претензіями до продавця щодо кількості, якості та найменування поставленого товару, місця його відвантаження, невиконання постачальником умов договору щодо введення поставленого обладнання в експлуатацію.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апеляційні вимоги не підтверджені належними доказами, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для їх задоволення.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2016 р. у справі №922/5966/14 прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні, в зв'язку з чим, апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 22, 85, 91, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2016 р. у справі №922/5966/14 залишити без змін.

Повна постанова підписана 12.05.2016 р.

Головуючий суддя Івакіна В.О.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Медуниця О.Є.