КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2016 р. cправа№ 910/4411/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Пономаренко В.М.

відповідача - Соломко Г.В.

третьої особи-1 - Жук О.Б.

третьої особи-2 - Трейтяк С.Д., Шевельова А.С.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед-1»

на рішення Господарського суду м. Києва від 14.09.2015 р.

у справі № 910/4411/15-г (судді - Отрош І.М., Головіна К.І., Селівон А.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед-1»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна»

треті особи 1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед»

2. Споживче товариство «Діамед»

про стягнення 666 856,08 грн

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» (далі - позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» (далі - відповідач) про стягнення 488 155,01 грн орендної плати, 47 050,54 грн компенсації за електропостачання, 22 701,56 грн компенсації за теплопостачання, 48 508,29 грн пені, 53 118,38 грн втрат від інфляції та 7 322,30 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2015 р. було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед» та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Споживче товариство «Діамед».

Рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/4411/15-г від 14.09.2015 р. визнано недійсним договір про відступлення права вимоги № 17 від 17.11.2014 р., укладений між ТОВ «Діамед-1» та ТОВ «Діамед», та відмовлено у позові повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 14.09.2015 р., Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення про повне задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що право вимоги, яке передано в момент укладення договору про відступлення права вимоги № 15/9 від 09.01.2014 р існувало, оскільки відповідач використовував об'єкт оренди і сплачував платежі по договору оренди № 14/07 від 01.07.2013 р.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 15.10.2015 р. апеляційна скарга у справі № 910/4411/15-г передана на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий), Коротун О.М., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» прийнято до провадження та призначено до розгляду на 15.12.2015 р.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09-52/1454/15 від 15.12.2015 р. у зв`язку з перебуванням головуючого судді Суліма В.В. на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/4411/15-г, за результатами якого її передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. (головуючий), Рудченко С.Г., Ільєнок Т.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» прийнято до провадження та призначено до розгляду на 16.02.2016 р.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.02.2016 р. у зв`язку з перебуванням судді Ільєнок Т.В. на лікарняному до складу судової колегії введено суддю Гаврилюка О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів: Яковлєв М.Л. (головуючий), Рудченко С.Г., Гаврилюк О.М.

Також, іншою ухвалою від 16.02.2016 р. задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Діомед» про відвід головуючого судді Яковлєва М.Л. від розгляду справи № 910/4411/15-г.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу від 17.02.2016 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» у справі № 910/4411/15-г передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий), Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2016 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/4411/15-г, а розгляд справи призначено на 22.03.2016 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 р. розгляд скарги було відкладено до 07.04.2016 р.

У судовому засіданні 07.04.2016 р. було оголошено перерву до 28.04.2016 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

01.07.2013 р. між Споживчим товариством «Діамед» (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» (далі - орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 14/07 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передає орендарю в строкове платне користування без права викупу нежитлове приміщення, загальною площею 198 кв.м., на строк, зазначений у п. 5.1 договору; приміщення розташоване в будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Симиренко, 17 А (2-й поверх); технічний стан та інші характеристики приміщення, що передається в оренду на умовах цього договору, зафіксовані в акті приймання-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 2.2.8 договору орендар зобов'язаний сплачувати своєчасно та в повному обсязі орендну плату та інші платежі за цим договором.

Як передбачено п. 2.2.9 договору оренди, орендар зобов'язаний компенсувати орендодавцю витрати за користування орендарем електроенергією (відповідно до показників лічильників), за теплопостачання - опалення, водопостачання та водовідведення (пропорційно площі приміщення). Такі розрахунки (відшкодування) мають бути здійснені протягом 5 банківських днів з моменту пред'явлення орендодавцем відповідних рахунків на оплату.

Відповідно до п. 3.1 договору за оренду приміщення, зазначеного у п. 1.1 цього договору, орендар сплачує орендодавцю щомісячно орендну плату у розмірі 33 573,92 грн, крім того ПДВ - 33 714,78 грн, всього - 40 288,70 грн.

Орендна плата сплачується у національній валюті в безготівковому порядку та за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції, встановленого НБУ на поточний місяць (п. 3.3 договору оренди).

Згідно з п. 3.4 договору оренди вартість комунальних послуг (водо, тепло, газопостачання) не входить до складу орендної плати та компенсується окремо. Компенсація орендодавцю витрат, пов'язаних з оплатою електроенергії, здійснюється окремо (додатково) на підставі відповідних рахунків від орендодавця. Такі розрахунки мають бути здійснені щомісячно протягом 5 банківських днів з моменту отримання орендарем відповідних документів (рахунків) на компенсацію. Зняття показників лічильника за споживання електроенергії здійснюється разом представниками орендодавця та орендаря.

Орендна плата за користування приміщенням сплачується щомісячно в порядку попередньої оплати не пізніше 25 числа кожного місяця, що передує місяцю, за який здійснюється оплата. Сплата орендної плати (в т.ч. компенсація витрат за спожиту електроенергію та інші платежі) здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця (п. 3.5 договору).

Відповідно до п. 3.6 договору орендна плата починає нараховуватись з дати підписання акту приймання-передачі приміщення в оренду.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 30.06.2016 р. (п. 5.1 договору оренди).

01.07.2013 р. за актом прийому-передачі нежитлового приміщення орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення в м. Києві по вул. Симиренко, 17 А, загальною площею 198 кв.м.

09.01.2014 р. між Споживчим товариством «Діамед» (далі - первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед» (далі -новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 15/9 (далі - договір № 15/9).

Відповідно до п. 1.1 договору № 15/9 первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013 р. (основний договір), укладеним між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» (боржник).

Згідно з п. 1.2 договору № 15/9 новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) отримувати від боржника орендну плату, платежі за комунальні послуги, які не входять до складу орендної плати, в тому числі вимагати належного виконання зобов'язань за основним договором. В разі невиконання чи неналежного виконання боржником зобов'язань за основним договором, в частині сплати орендних платежів та платежів за комунальні послуги, які не входять до складу орендної плати, новий кредитор має право на стягнення заборгованостей та штрафних санкцій згідно основного договору.

Як передбачено п. 2.1 договору № 15/9, новий кредитор безоплатно отримує від первісного кредитора право вимоги, що належить останньому.

Первісний кредитор зобов'язується передати новому кредитору всі документи, які засвідчують права, що передаються за цим договором, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення за основним договором, у термін до 10.01.2014 р. (п. 3.1 договору № 15/9).

Згідно з п. 3.2 договору № 15/9 новий кредитор зобов'язаний сповістити боржника про відступлення права вимоги за цим договором шляхом надання боржнику копії цього договору.

18.03.2014 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» із листом № 26/14, в якому просило сплачувати орендні та інші платежі за договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013 р. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед».

Вказаний лист був отриманий відповідачем 18.03.2014 р., що підтверджується вхідним реєстраційним номером № 004.

17.11.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед» (далі - первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» (далі - новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 17 (далі - договір № 17).

Відповідно до п. 17 договору № 17 первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за договором про відступлення права вимоги № 15/9 від 09.01.2014 р. (основний договір), предметом якого є право вимоги за договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013 р. (первісний договір), укладеним між Споживчим товариством «Діамед» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» (боржник).

Згідно з п. 1.2 договору № 17 новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов'язань за первісним договором в частині сплати орендних платежів та платежів за комунальні послуги, які не входять до складу орендної плати. В разі невиконання чи неналежного виконання боржником зобов'язань за первісним договором, в частині сплати орендних платежів та платежів за комунальні послуги, які не входять до складу орендної плати, новий кредитор має право на стягнення заборгованостей та штрафних санкцій згідно первісного договору.

Як передбачено п. 2.1 договору № 17, новий кредитор безоплатно отримує від первісного кредитора право вимоги, що належить останньому.

Первісний кредитор зобов'язується передати новому кредитору всі документи, які засвідчують права, що передаються за цим договором, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення за основним договором, у термін до 18.11.2014 р. (п. 3.1 договору № 17).

Відповідно до п. 3.2 договору № 17 новий кредитор зобов'язаний сповістити боржника про відступлення права вимоги за цим договором шляхом надання боржнику копії цього договору.

24.12.2014 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» із листом № 13, в якому просило сплачувати орендні та інші платежі за договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013 р. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед-1».

Вказаний лист був отриманий відповідачем, що підтверджується копією фіскального чеку про поштове відправлення, знаходиться в матеріалах справи.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що, на думку позивача, відповідач не сплатив орендні платежі за договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013 р. у розмірі 488 155,01 грн за період з квітня 2014 року по лютий 2015 року, заборгованість з відшкодування витрат за електроенергію у розмірі 47 050,54 грн за період з березня 2014 року по грудень 2014 року, заборгованість з відшкодування витрат на теплопостачання у розмірі 22701,56 грн за загальній період з січня 2014 року по січень 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 511 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Як передбачено ч. 1 ст. 512 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Як вже було встановлено вище, 09.01.2014 р. між Споживчим товариством «Діамед» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед» (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 15/9, відповідно до умов якого первісний кредитор передав новому кредитору, а новий кредитор прийняв право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013 р. (основний договір), укладеним між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» (боржник).

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Згідно з ч. 3 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, чинним законодавством не визначено, які саме умови є істотними для договору про відступлення права вимоги, однак, з огляду на положення ч. 1 ст. 638 ЦК України у будь-якому випадку сторони договору про відступлення права вимоги повинні досягти згоди щодо предмету договору.

Право, яке відступається, повинно бути індивідуально визначене; при цьому така індивідуалізація досягається за умови конкретизації змісту, розміру і підстави виникнення вимоги. Отже, при відсутності згоди сторін щодо предмету відступлення права вимоги, такий договір не може вважатися укладеним.

За своєю правовою природою договір відступлення права вимоги є договором про заміну сторін у зобов'язанні, що передбачає вибуття первісного кредитора із правовідносин. Відступлення вимоги виражається в передачі первісним кредитором новому кредитору певного права в силу угоди.

Таким чином, відступлення вимоги передбачає наявність самого первісного зобов'язання між боржником і первісним кредитором, і конкретного виникнення з даного зобов'язання вимоги, що підлягає передачі новому кредитору. При цьому, предметом відступлення може бути право вимоги кредитора у зобов'язанні за відсутності у нього будь-яких обов'язків перед іншою стороною в даному зобов'язанні (тобто не обумовлене зустрічним виконанням), а вимога, що відступається, повинна бути дійсною та безспірною.

Згідно зі ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Тобто, майнове право, яке відступається, є по суті, індивідуалізованим майном, яке передається у власність новому кредитору.

Таким чином, в договорі відступлення права вимоги повинна бути чітко визначена конкретна вимога, яка передається новому кредитору, і зазначено зобов'язання, з якого вона виникла, тобто узгоджений предмет відступлення.

Як передбачено п. 1.2 договору № 15/9 від 09.01.2014 р., новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) отримувати від боржника орендну плату, платежі за комунальні послуги, які не входять до складу орендної плати, в тому числі вимагати належного виконання зобов'язань за основним договором.

Разом з тим, із викладених у вказаному договорі умов неможливо визначити, які саме вимоги, зокрема, їх розмір, період нарахування, були передані Товариству з обмеженою відповідальністю «Діамед».

Також, укладаючи договір про відступлення прова вимоги № 15/9 від 09.01.2014 р., сторони не визначили обсяг переданих прав вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна», зокрема, щодо періоду нарахування орендних платежів та періоду відшкодування житлово-комунальних послуг, а отже, і загального розміру переданих вимог.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що станом на дату укладення договору про відступлення права вимоги № 17 від 17.11.2014 р., заборгованість відповідача становила 396 139,56 грн зі сплати орендних платежів, 42 160,17 грн з відшкодування витрат за спожиту електроенергію за квітень - листопад 2014 року та 16 109,48 грн з відшкодування витрат з теплопостачання за січень - квітень та листопад 2014 року.

Однак, позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували, яка заборгованість (розмір та період) існувала у відповідача станом саме на дату підписання договору про відступлення права вимоги № 15/9 від 09.01.2014 р.

Так, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу прав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.10.2012 р. у справі 3-42гс12.

Однак, не може бути предметом відступлення права вимоги та вимога, яка не існувала на момент переходу права, тому не можна відступити право вимоги щодо сплати у майбутньому орендних та інших платежів (невизначена вимога) за укладеним між ТОВ «ДЦ Україна» та Споживчим товариством «Діамед» договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013 р., оскільки на момент відступлення прав орендар ще не користувався об'єктом оренди та у нього не виникло обов'язку сплачувати орендні та інші платежі.

Крім того, договір оренди може бути розірваний у будь-який момент.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що сторони у договорі про відступлення права вимоги № 15/9 від 09.01.2014 р. не визначили обсяг переданого права вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Діамед», тобто, не досягли згоди щодо предмету договору, що відповідно свідчить про недосягнення сторонами згоди за всіма істотними умовами договору.

Як передбачено п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 р. № 11, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Враховуючи те, що у договорі про відступлення права вимоги № 15/9 від 09.01.2014 р. відсутня передбачена законом істотна умова, а саме умова щодо предмету договору, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про неукладення Споживчим товариством «Діамед» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед» договору про відступлення права вимоги № 15/9 від 09.01.2014 р.

Стосовно договору про відступлення права вимоги № 17 від 17.11.2014 р., укладеного між ТОВ «Діамед» та ТОВ «Діамед-1», колегія зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище, 17.11.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 17, відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за договором про відступлення права вимоги № 15/9 від 09.01.2014 р. (основний договір), предметом якого є право вимоги за договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013 р., укладеним між Споживчим товариством «Діамед» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна».

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки судова колегія дійшла висновку про неукладення договору про відступлення права вимоги № 15/9 від 09.01.2014 р., тому до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» не перейшло право вимоги від Споживчого товариства «Діамед» на отримання орендних (та інших) платежів за договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013 р., укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна».

Таким чином, на момент укладення договору про відступлення права вимоги № 17 від 17.11.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед-1», Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед» не володіло таким правом вимоги до боржника.

Враховуючи те, що договором про відступлення права вимоги № 17 від 17.11.2014 р. передбачено передачу ТОВ «Діамед» право вимоги, яке йому не належить, судова колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що договір про відступлення права вимоги № 17 від 17.11.2014 р. було укладено з порушенням норм цивільного законодавства України, а тому такий договір підлягає визнанню недійсним.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, визнати недійсним повністю чи в певній частині пов'язаний із предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Відповідно до п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 р. № 11, якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п'ятої статті 216 ЦК України). Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК).

Таким чином, оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» заборгованості зі сплати орендних та інших платежів за договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013 р. ґрунтуються на положеннях договору про відступлення права вимоги № 17 від 17.11.2014 р., який судом визнається недійсним, у зв'язку з чим у позивача відсутнє право вимагати від відповідача сплати орендних платежів у розмірі 488155,01 грн за період з квітня 2014 року по лютий 2015 року, заборгованості з відшкодування витрат за електроенергію у розмірі 47050,54 грн за період з березня 2014 року по грудень 2014 року, заборгованості з відшкодування витрат на теплопостачання у розмірі 22701,56 грн за загальній період з січня 2014 року по січень 2015 року; а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 48508,29 грн, 3 % річних у розмірі 7322,30 грн та інфляційні втрати у розмірі 53118,38 грн за загальний період з 01.02.2014 по 01.02.2015 р. є похідними від основного зобов'язання про сплату орендних платежів, тому також задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 14.09.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 14.09.2015 р. у справі № 910/4411/15-г - без змін.

2. Матеріали справи № 910/4411/15-г повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам та третім особам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран