ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2016 р. Справа № 925/371/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір», м. Київ, вул. Куренівська, 2-Б

до публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго», м. Черкаси, вул. Гоголя, 285

про стягнення 207 244,76 грн. заборгованості, інфляційних та річних,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Український папір» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» про стягнення заборгованості за поставлений комплект «Бланк А4» «Заява про призначення житлової субсидії» згідно договору поставки від 18.08.2015р. №429-01/1115 - в розмірі 207 244,76 грн., в тому числі: 200 186,58 грн. основного боргу, 3767,44 грн. інфляційних, 3290,74 грн. - 3% річних, та відшкодування судових витрат.

До початку судового засідання представник позивача подав до суду заяву від 11.05.2016р. №59/юр/16 про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 216 977,33 грн., в тому числі 200 186,58 грн. основного боргу, 13 016,75 грн. інфляційних, 3 774,00 грн. - 3% річних, та відшкодування судових витрат.

Заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України та прийнята судом до розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог з підстав, викладених в позовній заяві, та просив позов задовольнити.

У судовому представник відповідача позовні вимоги визнав. Вказав, що ПАТ «Черкасиобленерго» перебуває в процедурі банкрутства. Зазначив, що підприємство поступово розраховується з позивачем та надав суду копію платіжного доручення від 11.05.2016р. №2640 на суму 10 000,00 грн. Послався на складне фінансове становище підприємства та просив суд розстрочити суму боргу на 10 місяців.

Представник позивача проти розстрочення суми боргу заперечив повністю, оскільки ТОВ «Український папір» не є благодійною організацією, несе всі ризики господарської діяльності та сумлінно сплачує податки.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені та перевірені доказами такі взаємовідносини сторін та обставини.

18.08.2015р. між публічним акціонерним товариством «Черкасиобленерго» (Покупцем Відповідач по справі), в особі в.о. Голови правління ОСОБА_3, що діє на підставі Статуту, та товариством з обмеженою відповідальністю «Український папір» (Постачальником Позивач по справі), в особі директора ОСОБА_4, що діє на підставі Статуту, було укладено договір поставки №429-01/1115 (далі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов'язується у 2015 році виготовити бланкову продукцію та поставити Покупцю товар, зазначений в даному Договорі, а Покупець зобовязується прийняти і оплатити такий товар. Найменування (номенклатура, асортимент) товару - наведене в базовій специфікації, яка є додатком M21 до даного Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору ціна договору становить 240186,57 грн. (з ПДВ). Ціна договору складається з вартості товару та вартості поставки. Ціна договору є фіксованою і не має право змінюватися ні за яких обставин.

Відповідно до п. 1.6. Договору Постачальник зобов'язаний здійснювати постачання товару, який визначений базовою специфікацією (Додаток №1 до Договору).

Відповідно до п. 1.5. Договору право власності на товар переходить до Покупця з моменту його отримання за видатковою накладною.

Відповідно до п. 4.1 Договору передача товару у власність Покупця здійснюється Постачальником протягом 5 (п'яти) днів, після отримання письмової заявки Покупця, а у випадку здійснення Покупцем повністю або частково попередньої оплати - після списання коштів з його рахунку.

Відповідно до п. 3.2. Договору оплата за поставлений товар здійснюється Покупцем з відстрочкою платежу до 20 (двадцяти) банківських днів.

На виконання умов Договору Постачальник поставив товар Покупцю на загальну суму 240186,57 грн. з урахуванням ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №КБ-00439 від 27.08.2015 p. (а.с. 33) та довіреністю серії 12ААД №657716 від 27.08.2015 p., виданої на ім'я начальника ВЗ Коваленка ОСОБА_5 (а.с. 34).

Відповідач частково виконав зобов'язання за Договором та сплатив вартість отриманого товару в загальній сумі 40000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 37-40).

27.10.2015 р. Постачальник на адресу Покупця направив лист №1-27102015р. з вимогою сплати боргу за Договором (а.с. 16).

Лист залишився без відповіді та задоволення.

11.03.2016 р. Постачальник на адресу Покупця направив претензію №33/юр/16 з вимогою терміново перерахувати кошти в сумі 200 186,58 грн. на рахунок Постачальника, та попередив про звернення до суду в разі невиконання претензії та нарахування інфляційних та 3% річних на суму заборгованості (а.с.19-21).

Претензія залишилась без відповіді та задоволення.

Станом на 11.04.2016р. заборгованість Покупця становить 200 186,58 грн. Претензій стосовно кількості, якості та вартості товару Покупцеем не заявлено.

На суму заборгованості позивачем нараховано інфляційні збитки та 3% річних з простроченої суми за весь період прострочення.

Невиконання Відповідачем взятих на себе зобовязань стало підставою звернення Позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення боргу.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 Про судове рішення рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є субєктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами виникли та існують договірні відносини оплатної поставки товару на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 ЦК України.

За правовою природою договір поставки від 18.08.2015р. №429-01/1115 відповідає вимогам статті 712 ЦК України, якою передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу урегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка є різновидом відносин купівлі-продажу.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір поставки від 18.08.2015р. №429-01/1115 не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 ЦК України).

Згідно п. 3.2 Договору оплата за поставлений товар здійснюється Покупцем з відстрочкою платежу до 20 (двадцяти) банківських днів.

Позивач 27.08.2015 p. здійснив поставку, а Відповідач прийняв товар комплект «Бланк А4» «Заява про призначення житлової субсидії» на загальну суму 240186,57 грн., що підтверджується видатковою накладною та довіреністю на отримання товару та не оспорюється сторонами. Претензій щодо кількості, якості та асортименту отриманого товару не заявлено.

Факт наявності заборгованості підтверджується копією договору, копією видаткової накладної, копією довіреності. Суд враховує, що на момент прийняття рішення жодних первинних та належних доказів належного та повного розрахунку за отриманий товар, в розумінні вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, відповідач суду не подав.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, між Позивачем та Відповідачем було узгоджено строк сплати за отриманий товар, який визначений п. 3.2 Договору.

Суд враховує відсутність претензій відповідача стосовно неналежної поставки товару, недопоставки товару чи іншого невиконання умов спірного договору.

Суд також враховує, що Відповідач свої зобовязання в частині належної та повної оплати за вже отриманий товар належним чином не виконав на момент звернення з позовом і провів часткову оплату в розмірі 10 000,00 грн. за отриманий товар вже після звернення позивача з позовом до суду.

Оплата прийнята позивачем. Провадження в справі в частині стягнення 10 000,00 грн. основного боргу належить припинити за відсутністю предмету спору на підставі ст. 80 п. 1-1 ГПК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, тому суд вважає, що строк оплати товару відповідачем вже настав та вважає обґрунтованим та доведеним право Позивача на стягнення з Відповідача суми заборгованості за поставлений товар у розмірі 190 186,58 грн. Позов в цій частині підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

На підставі вказаних вимог Позивачем нараховано Відповідачу 13016,75 грн. інфляційних за період з 25.09.2016р. по 11.05.2016р. включно, та 3774,00 грн. - 3% річних за період прострочення з 25.09.2016р. по 11.05.2016р., які просить стягнути з відповідача. Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу Ліга-Закон.

Виконаний позивачем розрахунок вимоги не перевищує суми можливого стягнення розміру інфляційних збитків та 3% річних з простроченої суми за спірний період. 13016,75 грн. інфляційних збитків та 3774,00 грн. - 3% річних підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Суд враховує заяву відповідача про розстрочення стягнення боргу на 10 місяців, наявність виключних обставин для надання розстрочення боргу, враховуючи соціальне значення та соціальне навантаження на ПАТ «Черкасиобленерго» як постачальника електроенергії в межах області, та вважає за можливе частково задовольнити заяву про розстрочення стягнення боргу та розстрочити виконання рішення суду на 6 місяців рівними частинами зі сплатою боргу:

- до 30 червня 2016р. 34 496,22 грн.;

- до 30 липня 2016р. 34 496,22 грн.;

- до 30 серпня 2016р. 34 496,22 грн.;

- до 30 вересня 2016р. 34 496,22 грн.;

- до 30 жовтня 2016р. 34 496,22 грн.;

- до 30 листопада 2016р. 34 496,23 грн.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу про оплату боргу - має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідача та стягнути на користь Позивача 3254,68 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85, 80 п. 1-1 ГПК України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго», м. Черкаси, вул. Гоголя, 285, , номер рахунку в банку невідомий

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір», м. Київ, вул. Куренівська, 2-Б, , р/р НОМЕР_1 ПАТ АБ «Укргазбанк» в м. Києві, МФО 320478

190 186,58 грн. заборгованості, 13 016,75 грн. інфляційних, 3 774,00 грн. - 3% річних та 3254,68 грн. судового збору.

Розстрочити виконання рішення суду на 6 місяців рівними частинами зі сплатою боргу:

- до 30 червня 2016р. 34 496,22 грн.;

- до 30 липня 2016р. 34 496,22 грн.;

- до 30 серпня 2016р. 34 496,22 грн.;

- до 30 вересня 2016р. 34 496,22 грн.;

- до 30 жовтня 2016р. 34 496,22 грн.;

- до 30 листопада 2016р. 34 496,23 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Провадження в частині стягнення 10 000,00 грн. основного боргу припинити за відсутністю предмету спору.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 13.05.2016р.

Суддя Г.М. Скиба