РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2016Справа №910/4530/16
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства «Державна інвестиційна компанія»

до Державного підприємства «НАЦІОНАЛЬНІ ІНФРАСТРУКТУРНІ ПРОЕКТИ»

про стягнення заборгованості в розмірі 1 434 266 грн. 99 коп.

Представники:

від Позивача: Кондратюк О.С. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Державне підприємство «Державна інвестиційна компанія» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «НАЦІОНАЛЬНІ ІНФРАСТРУКТУРНІ ПРОЕКТИ» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості в розмірі 1 434 266 грн. 99 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 01.11.2013 року між Державним підприємством «Державна інвестиційна компанія» (Позикодавець) та Державним підприємством «НАЦІОНАЛЬНІ ІНФРАСТРУКТУРНІ ПРОЕКТИ» (Позичальник) було укладено Договір позики №44/2013-04-НП, відповідно до умов якого Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти у розмірі, встановленому Договором, а Позичальник зобов'язався повернути їх Позикодавцю, а також сплатити проценти за користування коштами у розмірі та порядку, встановленими цим Договором. Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору він перерахував Відповідачу грошові кошти у розмірі 1 200 000 грн. 00 коп., проте Відповідач всупереч умовам Договору здійснив повернення грошових коштів лише у розмірі 500 000 грн. 00 коп. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Державним підприємством «Державна інвестиційна компанія» в розмірі 700 000 грн. 00 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «НАЦІОНАЛЬНІ ІНФРАСТРУКТУРНІ ПРОЕКТИ» проценти за користування позикою у розмірі 156 099 грн. 32 коп., 3% річних у розмірі 35 067 грн. 13 коп. та пеню у розмірі 543 100 грн. 54 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.03.2016 року порушено провадження у справі № 910/4530/16, судове засідання призначено на 30.03.2016 року.

30.03.2016 року в судове засідання з'явились представники позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 16.03.2016 року не виконав.

В судовому засіданні представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 16.03.2016 року.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Відповідача надати докази на підтвердження повернення грошових коштів у розмірі 700 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 30.03.2016 року відкладено розгляд справи на 13.04.2016 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі,

13.04.2016 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав.

В судовому засіданні представник позивача подав документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.04.2016 року відкладено розгляд справи на 27.04.2016 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду.

26.04.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, якою просив суд стягнути з Відповідача заборгованість у розмірі 700 000 грн. 00 коп., проценти за користування позикою у розмірі 164 132 грн. 10 коп., пеню у розмірі 601 457 грн. 06 коп., 3% річних у розмірі 36 935 грн. 35 коп.

В судовому засіданні 27 квітня 2016 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи, викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою про відправлення на Ухвалі Господарського суду міста Києва від 13.04.2016 року у справі № 910/4530/16, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав.

За змістом пункту 32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Державного підприємства «НАЦІОНАЛЬНІ ІНФРАСТРУКТУРНІ ПРОЕКТИ» є 01015, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЦИТАДЕЛЬНА, будинок 7-А.

Суд зазначає, що Ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/4530/16 направлялись на адресу Державного підприємства «НАЦІОНАЛЬНІ ІНФРАСТРУКТУРНІ ПРОЕКТИ», зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно з абзацем 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Відповідач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд, розглянувши заяву Державного підприємства «Державна інвестиційна компанія» про збільшення розміру позовних вимог від 26.04.2016 року, зазначає.

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України Позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд зазначає, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. (п.3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції")

Враховуючи вищевикладене, Суд приймає Заяву Державного підприємства «Державна інвестиційна компанія» до розгляду.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що Відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Відповідача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 27 квітня 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

01.11.2013 року між Державним підприємством «Державна інвестиційна компанія» (Позикодавець) та Державним підприємством «НАЦІОНАЛЬНІ ІНФРАСТРУКТУРНІ ПРОЕКТИ» (Позичальник) було укладено Договір позики №44/2013-04-НП, відповідно до умов якого Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти у розмірі, встановленому Договором, а Позичальник зобов'язався повернути їх Позикодавцю, а також сплатити проценти за користування коштами у розмірі та порядку, встановленими цим Договором.

Відповідно до п.2.1 Договору у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Позикодавець передає Позичальникові у власність грошові кошти у сумі 1 200 000 грн. 00 коп.

Згідно з п.2.2 Договору Позичальник зобов'язаний сплачувати проценти у розмірі 7,50% річних від суми позики до дня фактичного повернення позики.

Позика надається Позичальнику частинами згідно з заявами Позичальника. Транші надаються шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника, вказаний у ст. 14 цього Договору, на підставі письмової заяви Позичальника про надання траншу, підписаної уповноваженою особою Позичальника і скріпленою печаткою Позичальника. Заява про надання траншу повинна містити реквізити цього Договору та суму траншу. (п.4.1 Договору)

У п.4.3 Договору визначено, що позика надається строком на 11 місяців з 01.11.2013 року до 01.10.2014 року.

Позичальник зобов'язався повернути позику Позикодавцеві та сплатити проценти шляхом безготівково перерахування коштів на поточний рахунок Позикодавця, вказаний у ст. 14 цього Договору, до 01.10.2014 року, згідно з графіком, що міститься в Додатку 1 до цього Договору. (п.5.1 Договору)

Пунктом 8.3 Договору передбачено, що при порушенні строків перерахування позики та/або процентів, Позичальник додатково сплачує неустойку (пеню) у розмірі у подвійної облікової ставки Національного банку України від суми неповернутої позики та/або процентів за кожен день прострочення.

Цей Договір вступає в силу з дати його підписання і діє до дати повного виконання Сторонами своїх обов'язків або дострокового припинення відповідно до умов і положень цього Договору або чинного законодавства України. (п.12.1 Договору)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позики №44/2013-04-НП від 01.11.2013 року Позивач надав Відповідачу позику у розмірі 1 200 000 грн. 00 коп., а Відповідач свою чергу повернув частину позики у розмірі 500000 грн. 00 коп., що підтверджується випискою по рахунку Позивача за період з 01.09.2012 року по 31.12.2014 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Державним підприємством «Державна інвестиційна компанія» в розмірі 700 000 грн. 00 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, з урахуванням Заяви про збільшення розміру позовних вимог від 26.04.2016 року, яка прийнята Судом до розгляду, Позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «НАЦІОНАЛЬНІ ІНФРАСТРУКТУРНІ ПРОЕКТИ» проценти за користування позикою у розмірі 164 132 грн. 10 коп., 3% річних у розмірі 36 935 грн. 35 коп. та пеню у розмірі 601 457 грн. 06 коп.

12.10.2015 року Позивач надіслав на адресу Відповідача претензію №01/63-177 з вимогою повернути грошові кошти у розмірі 1 254 892 грн. 61 коп., що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 13.10.2015 р., проте залишена без відповіді і виконання.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства «Державна інвестиційна компанія» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору позики №44/2013-04-НП від 01.11.2013 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. (стаття 1048 Цивільного кодексу України)

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позики №44/2013-04-НП від 01.11.2013 року Позивач надав Відповідачу позику у розмірі 1 200 000 грн. 00 коп., а Відповідач свою чергу повернув частину позики у розмірі 500 000 грн. 00 коп., що підтверджується випискою по рахунку Позивача за період з 01.09.2012 року по 31.12.2014 року.

Таким чином, заборгованість Державного підприємства «НАЦІОНАЛЬНІ ІНФРАСТРУКТУРНІ ПРОЕКТИ» перед Державним підприємством «Державна інвестиційна компанія» за Договором позики №44/2013-04-НП від 01.11.2013 року становить 700 000 грн. 00 коп.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Державному підприємству «Державна інвестиційна компанія» в розмірі 700 000 грн. 00 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив повернення позики в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 700 000 грн. 00 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позичальник зобов'язався повернути позику Позикодавцеві та сплатити проценти шляхом безготівково перерахування коштів на поточний рахунок Позикодавця, вказаний у ст. 14 цього Договору, до 01.10.2014 року, згідно з графіком, що міститься в Додатку 1 до цього Договору. (п.5.1 Договору)

Сума нарахованих та несплачених відсотків за Договором позики №44/2013-04-НП від 01.11.2013 року згідно з приведеним Позивачем та перевіреного Судом розрахунком заборгованості складає 164 132 грн. 10 коп. і при відсутності доказів погашення заборгованості за позикою, підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.

При зверненні до суду з урахуванням Заяви про збільшення розміру позовних вимог від 26.04.2016 року, яка прийнята Судом до розгляду, Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 02.10.2014 р. по 26.04.2016 р. у розмірі 36 935 грн. 35 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем за Договором позики №44/2013-04-НП від 01.11.2013 року за загальний період прострочки з 02.10.2014 р. по 26.04.2016 р. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача та до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 3% річних у розмірі 36 918 грн. 51 коп. за загальний період прострочки виконання Відповідачем його грошового зобов'язання за загальний період з 02.10.2014 року по 26.04.2016 року.

Крім того, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 26.04.2016 року, яка прийнята Судом до розгляду, Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 02.10.2014 р. по 26.04.2016 р. у розмірі 601 457 грн. 06 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 8.3 Договору передбачено, що при порушенні строків перерахування позики та/або процентів, Позичальник додатково сплачує неустойку (пеню) у розмірі у подвійної облікової ставки Національного банку України від суми неповернутої позики та/або процентів за кожен день прострочення.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача в частині застосування шестимісячного періоду нарахування пені відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня лише в розмірі 136 022 грн. 84 коп. за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 02.10.2014 року по 01.04.2015 року, оскільки Позивачем невірно визначений початок перебігу прострочки Відповідача. Так, Суд зазначає, що якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). В даному випадку останнім днем виконання зобов'язання Відповідача по поверненню позики є 30.09.2014 року, а не 01.10.2014 року, як помилково вважає Позивач.

Таким чином, з Державного підприємства «НАЦІОНАЛЬНІ ІНФРАСТРУКТУРНІ ПРОЕКТИ» на користь Державного підприємства «Державна інвестиційна компанія» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 700 000 грн. 00 коп., проценти за користування позикою у розмірі 164 132 грн. 10 коп., 3% річних у розмірі 36 918 грн. 51 коп. та пеня у розмірі 136 022 грн. 84 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Державного підприємства «Державна інвестиційна компанія» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «НАЦІОНАЛЬНІ ІНФРАСТРУКТУРНІ ПРОЕКТИ» (01015, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЦИТАДЕЛЬНА, будинок 7-А, Ідентифікаційний код юридичної особи 37450065) на користь Державного підприємства «Державна інвестиційна компанія» (04080, м.Київ, ВУЛИЦЯ ОЛЕКСІЯ ТЕРЬОХІНА, будинок 4, Ідентифікаційний код юридичної особи 37176130) заборгованість у розмірі 700 000 (сімсот тисяч) грн. 00 коп., проценти за користування позикою у розмірі 164 132 (сто шістдесят чотири тисячі сто тридцять дві) грн. 10 (десять) коп., 3% річних у розмірі 36 918 (тридцять шість тисяч дев'ятсот вісімнадцять) грн. 51 (п'ятдесят одна) коп., пеню у розмірі 136 022 (сто тридцять шість тисяч двадцять дві) грн. 84 (вісімдесят чотири) коп. та судовий збір у розмірі 15 556 (п'ятнадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят шість) грн. 10 (десять) коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 29 квітня 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин