ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р.Справа № 922/5395/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Публічного АТ "АТ "Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань" м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт Експо", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "АТ "Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань" м. Харків (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт Експо", м. Харків про стягнення заборгованості за Договором № 16 від 11.10.2013 року в розмірі 59097,53грн. та штраф в сумі 11 819,50 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання покладених обов'язків за Договором № 16 від 11.10.2013 року, в частині повного та своєчасного внесення орендних платежів, з урахуванням чого просить суд стягнути з відповідача заявлену суму позову. Крім того, просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.09.2015 року було прийнято заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 13.10.2015 року о 11:30 годині.

Ухвалою господарського суду від 13.10.2015року , у зв'язку із неявкою в судове засідання представника відповідача , розгляд справи відкладено до 27.10.2015року

13.10.2015року від позивача надійшла заява про доповнення до позовних вимог про стягнення орендної плати, в яких позивач просить суд 59 097,53грн., штраф в сумі 11819,50грн., 3% річних в сумі 3225,26грн., інфляційні витрати в сумі 43 591,18грн., крім того просить суд :

- Розірвати Договір оренди індивідуально визначеного майна № 16,,укладений 11.10.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» (Позивач) та Товариством з обмежено відповідальністю «АРТ-ЕКСПО» (Відповідач).

- Зобов'язати Товариством з обмеженою відповідальністю «АРТ-ЕКСПО» (Відповідач) повернути Публічному акціонерному товариству «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» (Позивач) все майно, передане за Договором оренди індивідуально визначеного майна № 16 від 11.10.2013 р.

Ухвалою господарського суду від 27.10.2015року заяву (вх. №41516 від 13.10.15р.) позивача про зміну предмету позову - задоволено, клопотання про залишення позовних вимог без розгляду на підставі п.2 ст.81 ГПК України викладеного у відзиві на позовну заяву визначено вирішити при винесенні кінцевого документу. Розгляд справи відкладено до 05.11.2015року .

В судовому засіданні 05.11.2015року оголошено перерву до 17.11.2015року

16.11.2015року від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (вх.№45909), в якій позивач просить суд стягнути з відповідача про стягнення заборгованості за Договором № 16 від 11.10.2013 року в розмірі 78703,12грн. та штраф в сумі 11 830,05 грн., пеню в сумі 3197,91грн., 3% річних в сумі 5631,57грн., інфляційні нарахування в сумі 70726,55грн.

Представник відповідача , через канцелярію господарського суду (вх.№46411 від 1711.2015року) звернувся з клопотанням про зупинення провадження у справі у справі №922/5395/15 за позовом Публічного АТ "АТ "Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань" м. Харків до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт Експо", м. Харків до моменту прийняття рішення Господарським судом Харківської області у справі №922/6015/14, обґрунтовуючи вказане клопотання, відповідач вказує на те, що ухвалою Господарського суду Харківської області від «26» грудня 2014 порушено провадження у справі № 922/6015/14 за позовом ПАТ «АТ Науково-дослідній інститут радіотехнічних вимірювань» до ТОВ «АРТ ЕКСПО» про стягнення коштів розмірі 671939.61грн. та розірвання договору, ухвалою Господарського суду Харківської області від «26» березня 2015 прийнято зустрічну позовну заяву Відповідача (ТОВ «АРТ ЕКСПО») для розгляду позовом, предметом і підставами якого є невиконання Позивачем своїх господарських зобов'язань за Договором №16, що призвели до майнових збитків Відповідача, а також неправомірно нараховані кошти за зазначеним договором. Справа № 922/6015/14 на цей час перебуває у провадженні Господарського суду Харківської області.

В судовому засіданні наголошував на тому, що висновки вищенаведеної справи №922/6015/14, можуть суттєво вплинути на рішення у справі №922/5395/15, при цьому, відповідачем долучено до матеріалів справи копію ухвали про прийняття зустрічної позовної заяви по справі №922/6015/14 від 26.03.2015 року.

Ухвалою господарського суду від 17.11.2015року прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог до розгляду на підставі ст.22 ГПК України, провадження у справі 922/5395/15 зупинено до моменту прийняття рішення Господарським судом Харківської області у справі №922/6015/14.

21 квітня 2016 року від позивача, Публічного АТ "АТ "Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань", надійшла заява про поновлення провадження у справі (вх.№13403), у зв'язку з набуттям законної сили рішення господарського суду Харківської області у справі №922/6015/14.

Господарським судом 21.04.2016 року телефонограмами було повідомлено позивача та відповідача по справі, що вирішення питання щодо поновлення провадження у справі№922/5395/15 буде здійснено 26 квітня 2016року о 12:30 год.

На підставі ухвали суду провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 26.04.2016року

Позивач, який був належним чином та завчасно сповіщений судом про дату, час та місце проведення судового засідання, не скористався своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні та підтримання поданого ним позову з власної ініціативи.

У судове засідання 26.04.2016 р. представник відповідача не з'явився, через канцелярію господарського суду звернувся з клопотанням (вх.№13902 від 25.04.2016року) щодо розгляду справи без участі представника відповідача, за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши клопотання представника відповідача про розгляд справи без участі представника підприємства, враховуючи принцип диспозитивності права учасників процесу на участь у судовому процесі та з огляду на приписи ст. 22 ГПК України, суд вважає за можливе задовольнити клопотання представника відповідача про розгляд справи без участі представника підприємства.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

Судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, витребувано в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього докази.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Беручи до уваги вищевикладене та те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11 жовтня 2013 р. між Публічним акціонерним товариством «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» (надалі - Орендодавець, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АРТ-ЕКСПО» (надалі - Орендар, Відповідач) було укладено договір оренди індивідуально визначеного майна_№ 16 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове користування окреме індивідуально визначене майно - модульну транспортабельну котельню «КОЛВІ» КМ-23-650-Т-Г з термоблоком Колві 540Д (інв. № 620042), що знаходиться на балансі Орендодавця та розташована за адресою: 61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд, 271, на прибудинковій території ЛВК.

Вартість орендованого майка була визначена в ході проведення уповноваженою особою незалежного оцінювання і складала на момент укладання Договору 608000,00 грн.

Орендоване майно було передане Відповідачу та ним прийняте, про що було складено відповідний акт прийому-передачі від 11.10.2013 р.

Згідно з п. 3.1. договору, орендна плата за домоленістю сторін, складає 6080,0грн в тч.ПДВ:1013,33грн. у тому числі за період з 11.10.2013року по 31.10.2013року -4118,71грн. в т.ч. ПДВ:686,45грн(Додаток№1).

Відповідно до п. 3.2. договору, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п. 3.4 договору, щомісячна орендна плата перераховується орендарем Орендодавцеві не пізніше 15 числа наступного місяця.

Відповідно до п.п. 3.6., 3.11, 5.3., 5.4, 7.5., 8.6. договору №16 від 11.10.2013р. орендар зобов'язаний відшкодовувати витрати орендодавцю одночасно з орендною платою, своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату та відшкодовувати витрати, згідно з додатком №2. У разі, якщо у 15-денний термін від встановленої дати розрахунку від орендаря на розрахунковий рахунок орендодавця не надійшло коштів на відшкодування витрат за надані послуги, згідно додатку №2, орендар сплачує штраф у розмірі 20% від суми заборгованості.

Орендодавець повинен щомісячно здійснювати розрахунок орендної плати та розрахунок на відшкодування витрат за надані послуги, згідно з додатком №2.

У разі, якщо на встановлену в п.п. 3.4., 3.6. дату розрахунку від орендодавця не надійшло розрахунку на відшкодування витрат за надані послуги згідно додатку №2, в односторонньому порядку, без попередження, припиняється надання цих послуг.

Відповідно до п. 3.7. договору, орендна плата, стягнута несвоєчасно, або не в повному обсязі, стягується орендодавцем відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені у розмірі 0,04 % суми заборгованості за кожний день прострочення (включаючи день оплати).

Згідно з п. 3.10. договору, за прострочення оплати за оренду на 15 днів орендар сплачує штраф у розмірі 20 % від суми заборгованості.

В п.10.1 договору сторонами визначено , що цей договір діє з 11.10.2013 року по 15 липня 2016 року .

Як зазначив позивач, звертаючись до господарського суду з первісним позовом, відповідач з жовтня 2013 р. неналежним чином виконував свої зобов`язання по сплаті орендної плати, з урахуванням чого станом на 16.11.2015 р. виникла заборгованість з орендної плати в сумі 78703,12грн., яка до цього часу відповідачем не погашена, вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 ЦК України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи підтверджується, що 11 жовтня 2013 р. між Публічним акціонерним товариством «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» (надалі - Орендодавець, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АРТ-ЕКСПО» (надалі - Орендар, Відповідач) було укладено договір оренди індивідуально визначеного майна № 16 (далі - Договір), відповідно до якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове користування окреме індивідуально визначене майно - модульну транспортабельну котельню «КОЛВЇ» КМ-23-650-Т-Г з термоблоком Колві 540Д (інв. № 620042), що знаходиться на балансі Орендодавця та розташована за адресою: 61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд, 271, на прибудинковій території ЛВК.

Передача майна підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі від 11.10.2013р.

Згідно частини 1 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до статті 284 ГК України, орендна плата є істотною умовою договору оренди.

Відповідно до ст. 286 ГК України, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до частини 5 ст. 762 ЦК України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Обов'язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату встановлений ч. 3 ст. 285 ЦК України.

Як зазначає позивач відповідач з жовтня 2013 р. неналежним чином виконував свої зобов`язання по сплаті орендної плати, з урахуванням чого станом на 16.11.2015 р. виникла заборгованість з орендної плати в сумі 78703,12грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 21.09.2016р.).

Таким чином, суд зазначає про правомірність нарахування відповідачеві суми заборгованості з орендної плати в розмірі 78703,12грн.

Крім того позивачем заявлено до стягнення штрафу в сумі 11 830,05 грн., пені в сумі 3197,91грн.

Відповідно до п. 3.7. договору, орендна плата, стягнута несвоєчасно, або не в повному обсязі, стягується орендодавцем відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені у розмірі 0,04 % суми заборгованості за кожний день прострочення (включаючи день оплати).

Згідно з п. 3.10. договору, за прострочення оплати за оренду на 15 днів орендар сплачує штраф у розмірі 20 % від суми заборгованості.

Згідно з п. 3.11. договору, за прострочення відшкодування витрат за надані послуги, передбачені додатком № 2 до договору, орендар сплачує штраф у розмірі 20 % від суми заборгованості.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання, мало бути виконано.

У п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.1013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

Ухвалами суду від 23.09.2015 р., 13.10.2015 р. було зобов'язано позивача надати у судове засідання докладний і обґрунтований розрахунок штрафу( із заначенням сум на які нараховується штраф) та пені (із зазначенням дат, з яких починається нарахування, і дат, якими закінчується нарахування, кількості днів прострочення, суми боргу, на які нараховуються пеня (із зазначенням підсумкової суми, заявленої до стягнення).

Відповідно до абз. 3 п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" від 11.04.2005 р. N 01-8/344 якщо для здійснення перерахунку сум штрафних санкцій, річних тощо необхідні додаткові матеріали, суд витребує їх у позивача, а в разі неподання ним таких матеріалів - з урахуванням обставин конкретної справи залишає позов (в частині стягнення відповідних спірних сум) без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України або відмовляє в задоволенні позову у відповідній частині, у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

З огляду на те, що позивач не виконав вимоги вищезазначених ухвал суду щодо надання докладного і обґрунтованого розрахунку штрафу та пені, суд позбавлений можливості самостійно перевірити правомірність та правильність нарахування позивачем заявленої до стягнення штрафу в сумі 11 830,05 грн., пені в сумі 3197,91грн.

За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу в сумі 11 830,05 грн., пені в сумі 3197,91грн. залишити без розгляду у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України. Разом із цим, суд звертає увагу позивача на те, що він не позбавлений права в подальшому повторно звернутися до суду із позовом про стягнення зазначених сум в загальному порядку у відповідності до п. 4 ст. 81 ГПК України.

Крім цього, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо внесення орендної плати у строк, визначений умовами договору, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були розраховані 3% річних в сумі 5631,57грн. на раховані за період з 16.11.2013 року по 16.11.2015 року та інфляційні нарахування в сумі 70 726,55грн.нараховані за період з листопада 2013 року по жовтень 2015 року, вищевказані нарахування позивачем розраховані виходячи із загальної суми зборгованості з врахуванням нарахованих штрафних санкцій (пені та штрафу) які він просив стягнути з відповідача .

Слід зауважити, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові та відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

З системного аналізу наведених законодавчих норм, вбачається право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відсотків річних, як спосіб захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

З метою всебічного, повного і об'єктивного розгляду обставин справи, суд здійснив перерахунок розміру 3 % річних та інфляційних втрат і з'ясував, що розрахунок інфляційних втрат та 3% річних здійснено невірно та нараховано надмірно, у зв'язку з тим, що їх нарахування має здійснюватись на орендну плату в розмірі 78703,12грн., з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 21.09.2016р., але без урахування суми відшкодування штрафу та пені, у зв'язку з чим, правильний розмір 3 % річних складає 4728,66 грн., а розмір інфляційних втрат - 58418,04грн.Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Звертаючись до господарського суду, позивач також просить суд розірвати Договір № 16 оренди індивідуально визначеного майна від 11.10.2013 р., у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору.

У п. 5.1. Постанови Пленуму ВГСУ №12 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", зазначено, що вирішуючи питання щодо дострокового розірвання договору оренди у зв'язку з несплатою орендарем (наймачем) платежів, господарським судам слід враховувати, що Законом (частина третя статті 291 ГК України, частина друга статті 651, стаття 783 ЦК України) передбачено можливість розірвання договору найму (оренди) за рішенням суду на вимогу однієї з сторін, а статтею 782 ЦК України право наймодавця на односторонню відмову від такого договору у разі невнесення наймачем плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до п. 10.4. договору, сторони визначили, що за ініціативою однієї із сторін, договір може бути розірвано за рішенням господарського суду, у випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно пункту 10.7 договору, його чинність припиняється внаслідок:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- загибелі орендованого майна;

- достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду;

- банкрутства орендаря.

Як вже було встановлено вище, відповідач порушив умови договору щодо повної та своєчасної сплаті орендної плати .

Відповідно до ч. 2 статті 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що підставою зміни або розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору є істотне порушення договору другою стороною. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом з урахуванням того, що істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору; це створює неможливість для другої сторони досягнення цілей договору, у даному випадку своєчасного надходження коштів до бюджету за оренду майна.

Частиною 6 статті 283 ГК України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, він порушив умови договору, в частині внесення орендної плати, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість з її оплати, стягнення яких є предметом розгляду вимог позивача.

Суд також враховує, що на дату вирішення спору, набрало чинності судове рішення по господарській справі №922/6015/14, у яких предметом дослідження були відносини сторін за спірним Договором, як вбачається із вищевказаного рішення по справі№922/6015/14 судом відмовлено в задоволенні зустрічних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт Експо", м. Харків до Публічного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань" м. Харків, про визнання недійсними пунктів договору №16 від 10.11.2013року та стягнення коштів, судом встановлено, що позивачем за зустрічним позовом (Товариством з обмеженою відповідальністю "Арт Експо") не наведно жодної правової норми, згідно з якою слід визнати договір та його спірні пункти щодо нарахування та сплати відшкодування витрат на управління та утримання орендованого майна, недійсними. Водночас, зазначено, що Договір оренди № 16 від 11.10.2013 року є окремим договором, що регулює правові відносини між сторонами по справі та передбачає самостійну, відокремлену господарсько-правову відповідальність сторін за порушення докладених на них зобов'язань.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача про розірвання договору оренди № 16 від 11.10.2013р., правомірна та обґрунтована, така що підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Згідно статті 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Згідно ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до п. п. 10.8., 10.9. договору, у разі дострокового припинення або розірвання договору, майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю по акту приймання-передачі.

За таких обставин, господарський суд вважає позовні вимоги позивача (за первісним позовом) про зобов'язання ТОВ "Арт-Експо" повернути позивачу все майно, передане за договором №16 оренди від 11.10.2013р. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В задоволенні клопотання про залишення позовних вимог без розгляду на підставі п.2 ст.81 ГПК України викладеного у відзиві на позовну заяву відмовити, у зв*язку із недоцільністю.

Відповідно ст. 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи викладене, позов Публічного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань" підлягає частковому задоволенню.

Судовий збір, згідно ст. 49 ГПК України, покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, позивачем фактично заявлено до відповідача дві немайнові вимоги та одну вимогу майнового характеру.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно з абзацом 1 пункту 2.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 №7 якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог (абзац другий частини третьої статті 6 Закону).

Судом встановлено, що позивачем під час подання позову було сплачено судовий збір в сумі 4154,0грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 2071 від 10.09.2015р., № 2256 від 06.10.2015р. та № 2429 від 12.11.2015р.), тоді як правильним розміром судового збору за подання двох вимог немайнового характеру та однієї вимоги майнового характеру є 5532,0 грн.

Якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника, скаржника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк, та за необхідності відкласти розгляд справи або оголосити перерву в засіданні (стаття 77 ГПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК України (пункт 2.23. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 №7).

Таким чином, оскільки позов підлягає задоволенню, недоплачений судовий збір повинно бути стягнуто з відповідача в дохід бюджету в розмірі 1 378,00 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82-84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ-ЕКСПО» (61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 271, ) на користь Публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» (61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 271, ) суму заборгованості за договором № 16 оренди індивідуально визначеного майна від 11.10.2013р.- 78703,12грн. основного боргу, 3% річних в сумі 4728,66грн., інфляційні нарахування в сумі 58418,04грн.,витрати по сплаті судового збору 2 315,75грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили .

Розірвати договір № 16 оренди індивідуально визначеного майна, укладений 11.10.2013р. між Публічним акціонерним товариством «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» (61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 271, ) та Товариством з обмежено відповідальністю «АРТ-ЕКСПО» (61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 271, ).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ-ЕКСПО» (61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 271, ) на користь Публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» (61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 271, ) - судовий збір в сумі 1378,0грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Зобовязати Товариство з обмежено відповідальністю «АРТ-ЕКСПО» (61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 271, ) повернути Публічному акціонерному товариству «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» (61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 271, ) все майно, передане за Договором № 16 оренди індивідуально визначеного майна від 11.10.2013р.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ-ЕКСПО» (61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 271, ) на на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) - 1378,0 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені та штрафу провадження по справі залишити без розгляду на підставі п.5 ст.81 ГПК України .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 28.04.2016 р.

Суддя ОСОБА_1