ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"28" квітня 2016 р. Справа № 911/823/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6)

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "ОСОБА_1 №5" (08200, Київська обл., місто Ірпінь, вулиця Григорія Сковороди, будинок 5)

про стягнення 2080,27 грн.

Суддя Шевчук Н.Г.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 (дов. №14-89 від 18.04.2016);

від відповідача ОСОБА_3 (дов. №19 від 22.04.2016).

суть спору:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулась з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "ОСОБА_1 №5" про стягнення нарахованих за прострочення оплати отриманого по договору №2962/14-ТЕ-17 від 30.10.2014 природного газу 3% річних за період з 15.10.2015 по 28.05.2015 у сумі 33,75 грн., пені за період 15.10.2015 по 28.05.2015 у сумі 455,61 грн. та інфляційних втрат за період з січня 2015 року по травень 2015 року у сумі 1590,91 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання ОСББ "ОСОБА_1 №5" зобов'язань за договором №2962/14-ТЕ-17 від 30.10.2014 в частині своєчасного проведення розрахунку за переданий в грудні 2014 року у власність відповідача природний газ.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з заявленими позовними вимогами, та зазначив, що, на його думку, він є неналежним відповідачем у справі, а відповідальність за несвоєчасну оплату поставленого газу має нести ПАТ «Державний ощадний банк України», оскільки він здійснює списання коштів на оплату газу зі спеціального рахунку, у зв'язку з чим заявив клопотання про залучення ПАТ «Державний ощадний банк України» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

В задоволенні вказаного клопотання про залучення до участі у справі ПАТ «Державний ощадний банк України» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, судом відмовлено, з огляду на його недоцільність та безпідставність, оскільки рішення по даній справі жодним чином не вплине на права чи обов'язки банку, а списання банком грошових коштів на погашення зобов'язань відповідача є правовідносинами по договору між ними і не є предметом розгляду даного спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

30.10.2014 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ОСОБА_1 №5" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №2962/14-ТЕ-17 (договір), відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (пункт 3.3 договору).

Відповідно до пункту 3.4 договору не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

У відповідності з умовами пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору покупець зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу (пункт 7.2 договору).

Згідно з пункту 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі - щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Розділом 11 договору передбачено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору в грудні 2014 року позивач поставив відповідачу природний газ на суму 23349,58 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2014, підписаним повноважними представниками сторін та скріпленим їх печатками.

Як зазначає позивач, зобов'язання з оплати природного газу виконано відповідачем не вчасно, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача та сальдо ОСББ "ОСОБА_1 №5" за період з 01.12.2014 по 31.01.2016, у зв'язку з чим позивач здійснив нарахування 3% річних за період з 15.10.2015 по 28.05.2015 у сумі 33,75 грн., пені за період 15.10.2015 по 28.05.2015 у сумі 455,61 грн. та інфляційних втрат за період з січня 2015 року по травень 2015 року у сумі 1590,91 грн. та звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.

Приписами статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У частині першій статті 546 Цивільного кодексу України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За приписом частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд, перевіривши розрахунок пені та 3% річних, встановив, що заявлені позивачем до стягнення суми відповідають вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних за період з 15.10.2015 по 28.05.2015 у сумі 33,75 грн. та пені за період 15.10.2015 по 28.05.2015 у сумі 455,61 грн., підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат за період з січня 2015 року по травень 2015 року у сумі 1590,91 грн. суд зазначає наступне.

В пункті 2 листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" вказується, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) [див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011 N 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.97 N 62-97р].

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 N 52/30).

В пункті 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вказано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Відповідно до умов договору розрахунок за газ, поставлений в грудні 2014 року, мав бути здійснений до 14 січня 2015 року.

Згідно виписок з банківського рахунку позивача станом на 31.01.2015 за відповідачем рахувалась заборгованість в сумі 1689,22 грн., на яку і має нараховуватись інфляція за весь заявлений період з січня по травень 2015 року.

З урахуванням зазначеного, перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат суд дійшов висновку, що вони виконані невірно, оскільки позивачем при нарахуванні інфляційних невірно визначена сума заборгованості.

Сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача, за розрахунком суду становить 677,38 грн., а саме:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
15.01.2015 - 31.05.20151689.221.401677.38

В поданих в судовому засіданні письмових поясненнях відповідач зазначає, що борг погашений ним в повному обсязі до звернення позивача в суд, а тому просить суд зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій, посилаючись на статті 233 Господарського кодексу України та 83 Господарського процесуального кодексу України, оскільки на його думку, порушення зобовязання не завдало збитків позивачу.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу. Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що судом не встановлено виняткових обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру нарахованих позивачем, пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Також відповідач, посилаючись на пункт 2 статті 258 Цивільного кодексу України, просить застосувати позовну давність, щодо стягнення пені.

Частиною другою статті 258 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Проте дане клопотання відповідача суд залишає без задоволення, оскільки пунктом 9.3 договору сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі - щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Відповідно до частини першої статті 259 цього Кодексу позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних за період з 15.10.2015 по 28.05.2015 у сумі 33,75 грн., пеня за період 15.10.2015 по 28.05.2015 у сумі 455,61 грн. та інфляційні втрати за період з січня 2015 по травень 2015 у сумі 677,38 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судом покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "ОСОБА_1 №5" (код 39203882) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (код 20077720) - 3% річних за період з 15.10.2015 по 28.05.2015 у сумі 33 (тридцять три) грн. 75 коп., пеню за період 15.10.2015 по 28.05.2015 у сумі 455 (чотириста пятдесят пять) грн. 61 коп., інфляційні втрати за період з січня 2015 по травень 2015 у сумі 677 (шістсот сімдесят сім) грн. 38 коп. та 772 (сімсот сімдесят дві) грн. 86 коп. судового збору.

3. В іншій частині вимог у позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складено та підписано: 04.05.2016