РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016Справа №910/5949/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укргеологія»
До Публічного акціонерного товариства «Центренерго»
Про стягнення 86 037,88 грн.
Суддя Т.Ю. Трофименко

Представники сторін:

від позивача: Бєлоусов С.М. - по дов. №б/н від 01.12.2015р.

від відповідача: Гардер О.В. - по дов. №667/22 від 18.12.2016р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргеологія" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" 5 012,27 грн. - 3 % річних, 81 025,62 грн. інфляційних втрат.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Публічне акціонерне товариство "Центренерго" в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору про закупівлю послуг № 15/87 від 08.05.2014 належним чином не виконало взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим останній прострочив оплату виконаних позивачем робіт. У зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за договором позивачем нараховано 3 % річних та інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.04.2016 порушено провадження у справі № 910/5949/16 та справу призначено до розгляду на 25.04.2016.

21.04.2016р. від відповідача до суду надійшов письмовий відзив на позов. Відповідно до даного відзиву просить в задоволені позову відмовити. Заперечення мотивовані тим, що 19.05.2015 року між сторонами було укладено договір № 19/6 від 19.05.2015 року про розстрочку заборгованості .

Так, згідно договору № 19/6 від 19.05.2015 року про розстрочку заборгованості, сторони домовилися, що відповідач погашає заборгованість у сумі 222 642,96 грн. за договором 15/87 від 03.06.2014 року згідно встановленого графіку погашення заборгованості на строк 8 місяців.

Договір № 19/6 набрав законну силу з моменту його підписання відповідно до п.5 цього Договору та діяв до 31.12.2015 року.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, відповідно до ч. 2, 4 статті 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

З моменту укладання договору № 19/6 від 19.05.2015 року про розстрочку заборгованості припинилося первісне зобов'язання відповідача шляхом новації на підставі частини 2 статті 604 ЦК України та виникло нове зобов'язання, а саме сплатити 222 642,96 грн., що виникли за договором № 15/87 від 03.06.2014 року.

Крім того, відповідач зазначає, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.02.2004 р. порушено провадження у справі №15/76-6 (далі справа № 15/76-6-43/624-6) про банкрутство ПАТ «Центренерго».

На даний час, розгляд справи про банкрутство ПАТ «Центренерго» знаходиться у процедурі розпорядження майном на стадії попереднього судового засідання.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.11.2015 року було затверджено реєстр вимог кредиторів у справі про банкрутство.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, оскільки ТОВ «Укргеоекологія» просить стягнути 3% річних та інфляційні втрати за вимогами, що виникли у 2015 році, то такі вимоги являються поточними, і Позивач, відповідно, є поточним кредитором.

Згідно п.1.1. розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження щодо яких було порушено після набрання чинності цим Законом.

Оскільки справа про банкрутство ПАТ «Центренерго», згідно ухвали господарського суду м. Києва, розпочалася 09.02.2004 року, необхідно керуватися нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у попередній редакції, де п. 4 ст. 12 передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства;

не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Розглянувши позов, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та вивчивши зібрані у справі докази, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

03.06.2014 р. між ТОВ «Укргеоекологія» та Публічним акціонерним товариством «Центренерго» було укладено договір № 15/87 па закупівлю послуг, а саме: «Роботи з заміни обсадних труб, фільтруючих, елементів та промивання шахтних п'єзомтерів огороджувальної дамби золожужелевідвалу та свердловин режимно-спостережної мережі навколо золожужелевідвалу, греблі водосховища - охолоджувача, греблі ставку питного водопостачання»

За своєю правовою природою зазначений Договір є договором підряду.

За договором підряду одна сторона відрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з п. 3.1. Договору ціна робіт зазначена у Додатках № 1, № 3 до Договору.

Відповідно до п. 2 Додатку № І до Договору загальна вартість робіт: 222 642,96 грн.

В п. 4.1 Договору сторони обумовили, що розрахунки за Договором проводяться в безготівковій формі у національній валюті України в порядку, передбаченому Додатком 1 до Договору, на підставі рахунку Виконавця.

Відповідно до п. 3 Додатку № 1 до Договору умови розрахунків з Виконавцем за виконанні роботи: протягом 30 днів з моменту підписання акту прийому- передачі виконаних робіт та отримання рахунку.

Згідно з п. 6.1.1 Договору Замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані роботи.

15.12.2014 р. складено акт № 1 прийому-передачі робіт за Договором відповідно до якого Сторони підтверджують виконанні роботи на суму 50 076,05 грн. задовольняють вимогам Договору, технічним вимогам і в належному порядку оформленні.

15.12.2014 р. складено акт № 2 прийому-передачі робіт за Договором відповідно до якого Сторони підтверджують виконанні роботи на суму 67 950,56 грн. задовольняють вимогам Договору, технічним вимогам і в належному порядку оформленні.

15.12.2014 р. складено акт № 3 прийому-передачі робіт за Договором відповідно до якого Сторони підтверджують виконанні роботи на суму 59 292,30 грн. задовольняють вимогам Договору, технічним вимогам і в належному порядку оформленні.

15.12.2014р. складено акт № 4 прийому-передачі робіт за Договором відповідно до якого Сторони підтверджують виконанні роботи на суму 45 324,05 грн. задовольняють вимогам Договору, технічним вимогам і в належному порядку оформленні.

Загальна вартість робіт виконаних Виконавцем за Договором згідно з вказаних вище актів прийому - передачі робіт становить 222 642.96 грн.

19.05.2015р. між сторонами укладено договір № 19/6 про розстрочку заборгованості.

Відповідно до п. 2 договору про розстрочку заборгованості № 19/6 від 19.05.2015 р. Замовник зобов'язується погасити заборгованість за договором про закупівлю послуг № 15/87 від 03.06.2014 р. в розмірі 222 642,96 грн.

Відповідно до п. 2.1. договору про розстрочку заборгованості № 19/6 від 19.05.2015 р. за договором про закупівлю послуг № 15/87 від 03.06.2014 р. встановлено наступний графік погашення заборгованості:

травень 2015 р. - 17 666,40 грн.

червень 2015 р. - 30 000,00 грн.

липень 2015 р. - 30 000,00 гри.

серпень 2015 р. - 30 000,00 грн.

вересень 2015 р. - 30 000,00 грн.

жовтень 2015 р. - 30 000,00 грн.

листопад 2015 р. - 30 000,00 грн.

-грудень 2015 р. - 24 976,56 гри.

Оплата за виконанні роботи за Договором відповідачем здійснено наступним чином:

16.07.2015 р. в сумі 77 666,40 грн.

в сумі 30 000,00 грн.

19.10.2015р.р. в сумі 60 000,00 грн.

17.03.2016р. р. в сумі 54 976,56 грн.

На час звернення позивача з позовом до суду заборгованість позивача перед відповідачем відсутня.

Судом встановлено, що на виконання умов договору відповідачу було надано послуги за які він не оплату здійснив з про строчкою, у зв'язку з чим позивач просить стягнути 3% річних та інфляційні.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2004 про порушення провадження у справі про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго" накладено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, чинній на момент порушення провадження у справі про банкрутство) мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Разом із тим, норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначають, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною 4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Таким чином, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошові зобов'язання та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання.

Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, вказана норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу, пені та інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний з визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію. Тому неустойка та інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку та інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки та інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань боржнику, щодо якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Виходячи із змісту Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня, штраф та інші санкції за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Аналогічну правову позицію про те, що протягом здійснення провадження у справі про банкрутство встановлюється заборона на нарахування боржнику, щодо якого порушено справу про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, неустойки (штрафу, пені), а також інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань викладено у постановах Вищого господарського суду України від 15 грудня 2010 року у справі № 34/201-10, від 18 травня 2011 року у справі № 20/281-10 та від 12 березня 2013 року у справі № 3-71гс12.

З огляду на вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарській суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача: при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в зодоволенні позовних вимог з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.04.2016 р.

Суддя Т.Ю.Трофименко