РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016Справа №910/32060/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Київенерго»
До Житлово-будівельного кооперативу «Будпрогрес»
Простягнення 151 673,45 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача Іващенко О.В., представник за довіреністю;

Від відповідача Кошарський О.В., представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся з позовом до Відповідача про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 151 673,45 грн., з яких 85 992,87 грн. - сума основного боргу, 43 729,25 грн. - інфляційні втрати, 2 452,45 грн. - 3% річних, 19 498,88 грн. - пеня.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між Позивачем та Відповідачем було укладено договір №310475 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.12.1999 на виконання умов якого Позивач поставив Відповідачу теплову енергію, однак Відповідач свої зобов'язання не виконав у повному обсязі, у зв'язку з чим, за період з 01.01.2015-01.11.2015 рахується заборгованість за використану теплову енергію в сумі 85 992,87 грн. У зв'язку з простроченням сплати боргу позивачем нараховані 3% річних у розмірі 2 452,45 грн., інфляційні втрати в сумі 43 729,25 грн. та пеня в розмірі 19 498,88 грн.

Позивачем в порядку ст. 22 ГПК України подана заява про зменшення розміру позовних вимог, у зв'язку зі сплатою відповідачем частково суми основного боргу в розмірі 31 051,47 грн. Згідно поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача 54 941,40 грн. - основного боргу, 2 452,45 грн. - 3% річних, 43 729,25 грн. - інфляційних втрат, 19 498,88 грн. - пені.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Вказана заява про зменшення розміру позовних вимог прийнята судом до розгляду, отже відповідно до ст. 55 ГПК України має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір по суті.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві вказавши що Позивач у своєму розрахунку ціни позову недостовірно вказав суми коштів які надходили за спожиту теплову енергію, суттєво зменшивши фактичну оплату на 207 296,15 грн., а також не врахував кошти в розмірі 31 051,47 грн., які були сплачені на дату звернення до суду, а також не врахувавши рішення Господарського суду м. Києва від 17.12.2010 року, Позивач неправомірно нарахував пеню в сумі 19498,88 грн., інфляційну складову в сумі 43729,25 грн., та 3 % річних в сумі 2452,45 грн.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.1999 між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (надалі - Постачальник) та Житлово-будівельним кооперативом «Будпрогрес» (надалі - Споживач, Абонент) укладено Договір №310475 на постачання теплової енергії у гарячій воді (надалі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, предметом цього договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до положень п. 2.1 Договору, сторони зобов'язались при виконанні умов цього договору, а також при вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, керуватися тарифами, затвердженими Київською міською держадміністрацією, Положенням про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж (даної Правил), нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Згідно з п.п. 2.2.1 Договору, постачальник зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону, гарячого водопостачання - протягом року, в кількості та в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору.

Відповідно до п. 2.3.1 Договору, Споживач зобов'язався додержуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Згідно з п. 5.1. Договору облік споживання абонентом теплової енергії проводиться по приладах обліку, розрахунковим способом.

Пунктом 2.3.2 Договору передбачено, що Споживач зобов'язується виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатком №4 до договору.

Пунктом 5.3 Договору передбачено, що споживач, який має прилади обліку, щомісячно надає енергопостачальній організації звіт по фактичному споживанню теплової енергії, в терміни передбачені у додатку № 1 до даного договору.

Згідно з пунктом 4 додатку № 1 до Договору дата зняття абонентом показників приладів обліку - по 25 число поточного місяця, надання звіту в РВТ - не пізніше 28 числа. При відсутності звіту розрахунок виконується згідно максимальних договірних навантажень.

Відповідно до п. 2 додатку № 4 до Договору абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в районному відділі теплозбуту №1 за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, буд. № 63, розрахункова група, табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в РВТ), та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач, в період з 01.01.2015 року по 01.11.2015, надавав відповідачу послуги з постачання теплової енергії, що підтверджується відомостями обліку споживання теплової енергії, обліковими картами (табуляграмами), довідкою про надходження коштів за спожиту теплову енергію. Відповідач свої зобов'язання за Договором, в частині оплати належним чином не виконав, а саме частково розрахувався з надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 54 941,40 грн.

Вказаними доказами стверджується, а Відповідачем не заперечується факт постачання позивачем відповідачу протягом січня 2015 - листопада 2015 років теплової енергії у гарячій воді.

Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді є договором енергопостачання, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями параграфу 3 глави 30 ГК України.

Відповідно до частини 1 статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до пункту 2 статті 32 закону України "Про житлово-комунальні послуги" розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Частинами 1, 3, 6 та 7 ст. 276 ГК України визначено, що загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. У разі, якщо енергія виділяється в рахунок замовлення на пріоритетні державні потреби (ліміту), енергопостачальник не має права зменшувати абоненту цей ліміт без його згоди.

Показники якості енергії узгоджуються сторонами на підставі державних стандартів або технічних умов шляхом погодження переліку (величини) показників, підтримання яких є обов'язком для сторін договору.

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Статтею 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватись суб'єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що постачання теплової енергії підтверджується обліковими картками (табуляграмами) відповідача за вказаний період, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заперечень відповідача стосовно повноти зарахування грошових коштів сплачених Відповідачем за три місяці 2015 року, суд вказує наступне.

Спірний період щодо стягнення заборгованості у справі №910/32060/15 є 01.01.2015 року до 01.11.2015 року.

Відповідно до підписаних обома сторонами актів звіряння взаєморозрахунків за лютий - квітень 2015 року за договором №310475 на розрахунковий рахунок Позивача надійшли грошові кошти: лютий 2015 - 106 357,85 грн., березень 2015 - 60 893,24 грн., квітень 2015 - 100 000,00 грн.

Суд вказує, що розбіжностей щодо нарахувань у спірному періоді між сторонами відсутні.

Позивачем за лютий 2015 року зараховано сплату у розмірі 6 357,85 грн., за березень 2015 року у розмірі 10 893,24 грн. та за квітень 2015 рік - 42 703,85 грн.

Неповне зарахування сплачених відповідачем грошових коштів у лютому - квітні 2015 року було здійснено позивачем у зв'язку з тим, що при сплаті грошових коштів відповідачем було визначено чітке призначення платежу, яке не входить в розрахунковий та спірний період.

Щодо наданих платіжних доручень від 30.12.2015 №1223 на суму 50 000,00 грн., від 29.01.2016 №1226 на суму 100 000,00 грн., від 05.04.2016 №1241 на суму 298 591,00 грн., то призначення платежу вказаних платіжних доручень також не містить посилання на спірний період, у зв'язку з чим не є підтвердженням сплати боргу у справі.

Щодо сплати позивачем 31 051,47 грн., згідно платіжного доручення №1208 від 24.11.2015, то згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог позивачем врахована вказана сплата у зв'язку з чим і було зменшено розмір заявлених позовних вимог.

Посилання відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2010 у справі №1/374 не стосується спірного періоду у даній справі (01.01.2015-01.11.2015), оскільки в рішенні №1/374 спірним періодом є 01.10.2007-01.10.2010.

З огляду на наявність прострочення грошового зобов'язання, позивач також правомірно нарахував відповідачу суму боргу з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат (з урахуванням показників від'ємного значення) від простроченої суми за період з лютого 2015 року до листопада 2015 року, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, який складено арифметично вірно, прийшов до висновку про його обґрунтованість на наявність підстав для стягнення за період з лютого 2015 року до листопад 2015 року 43 729,25 грн. інфляційних втрат та 2 452,45 грн. 3% річних.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 19 498,88 грн.

Як встановлено ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 3.5. додатку №4 до Договору, у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду (п. 3 цього додатку), енергопостачальна організація нараховує абоненту пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5 % за кожний день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Суд погоджується з розрахунком пені, у зв'язку з чим суд задовольняє вимогу позивача про стягнення 19 498,88 грн. пені.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Будпрогрес» (03141, м. Київ, вул. Волгоградська, буд. 41-А, ідентифікаційний код 22906132) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305) 54 491 (п'ятдесят чотири тисячі чотириста дев'яносто одну) грн. 40 коп. основного боргу, 43 729 (сорок три тисячі сімсот двадцять дев'ять) грн. 25 коп. інфляційних втрат, 2 452 (дві тисячі чотириста п'ятдесят дві) грн. 45 коп. 3% річних, 19 498 (дев'ятнадцять тисяч чотириста дев'яносто вісім) грн. 88 коп. пені, 1 809 (одну тисячу вісімсот дев'ять) грн. 33 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 10.05.2016

Суддя І.І.Борисенко