РІШЕННЯ

"05" травня 2016 р.Справа № 921/206/16-г/18

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Охотницької Н.В.

розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зодчий", вул. Академіка Студинського, 17, смт. Велика Березовиця, Тернопільський район, Тернопільська область

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Тернопільської обласної ради "Тернопільський обласний інформаційно-туристичний краєзнавчий центр", вул. М.Грушевського, 8, м. Тернопіль

про, із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, cтягнення заборгованості в сумі 139 002,54 грн, з яких: 82 626,20 грн - основний борг, 4 851,21 грн - 3% річних, 51 889,13 грн - інфляційні втрати.

За участі представників сторін:

позивача: ОСОБА_2, довіреність №3 від 28.03.2016 р.;

відповідача: ОСОБА_3, паспорт МС № 218251 від 31.10.1997 р.

В судовому засіданні учасникам судового процесу розяснено процесуальні права та обовязки, передбачені статтями 20, 22, 81-1 ГПК України. Технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть справи: товариство з обмеженою відповідальністю "Зодчий" звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача - комунального підприємства Тернопільської обласної ради "Тернопільський обласний інформаційно-туристичний краєзнавчий центр" про, із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, cтягнення заборгованості в сумі 139 002,54 грн, з яких: 82 626,20 грн - основний борг, 4 851,21 грн - 3% річних, 51 889,13 грн - інфляційні втрати..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов договору № 9 від 15.11.2011 р., відповідачем допущено заборгованість по оплаті виконаних робіт із реконструкції нежитлових приміщень під туристично-відпочинковий центр на 20 ліжок в с. Устечко, Заліщицького району, Тернопільської області відповідно до проектної документації, стягнення якої, із урахуванням 3% річних, інфляційних втрат та пені, є предметом розгляду у даній справі.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 08.04.2016 р. порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 25.04.2016 р.

Ухвалою від 25.04.2016 р. розгляд справи було відкладено на 05.05.2016 р.

В судовому засіданні 05.05.2016 р. суд перейшов до розгляду справи по суті.

Присутній в судовому засіданні 05.05.2016 р. представник позивача позовні вимоги з врахуванням заяви (вх. № 23062 від 02.11.2015 р.) про зменшення позовних вимог підтримав в повному обсязі, просив суд позов задоволити.

В судове засідання 05.05.2016 р. прибув представник відповідача, однак письмового відзиву на позов не подав. Разом з тим, 25.04.2016 р. на адресу суду від комунального підприємства Тернопільської обласної ради "Тернопільський обласний інформаційно-туристичний краєзнавчий центр" надійшли пояснення № 5 від 21.04.2016 р., в яких відповідач підтвердив станом на 01.04.2016 р. наявність заборгованість в сумі 82 626,20 грн згідно договору № 9 від 15.11.2011 р. Також, згідно усних пояснень присутнього в судовому засіданні 05.05.2016 р. представника відповідача, останній позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та пояснення відповідача, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши подані докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності. Майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями (ч. 1 ст. 179 ГК України).

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

15.11.2011 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Зодчий" (підрядник) та комунальним підприємством Тернопільської обласної ради "Тернопільський обласний інформаційно-туристичний краєзнавчий центр" (замовник) укладений договір № 9 про закупівлю робіт за державні кошти, за умовами якого (п. 1.1.) підрядник зобов'язується виконати роботи із реконструкції нежитлових приміщень під туристично - відпочинковий центр на 20 ліжок в с. Устечко, Заліщицького району, Тернопільської області відповідно до проектної документації, а замовник прийняти та оплатити такі роботи.

Відповідно до п. 3.1. даного договору загальна вартість робіт становить 446 135,10 грн, в тому числі ПДВ 74355,85 грн (згідно кошторису).

Договір набуває чинності з дня його підписання і діє до завершення виконання сторонами зобов'язань за даним договором (п. 10.1. договору).

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, і у відповідності із ст. 11 цього кодексу однією з підстав виникнення зобов'язань.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як правовідносини, що випливають із договору підряду, які регулюються положеннями глави 61 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст.ст. 843, 846 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення, а також строки виконання роботи або її окремих етапів.

Так, позивач своє зобовязання по виконанню робіт із реконструкції нежитлових приміщень під туристично - відпочинковий центр на 20 ліжок в с. Устечко, Заліщицького району, Тернопільської області відповідно до проектної документації на суму 40 2637,20 грн виконав належним чином, про що свідчить підписані без зауважень та заперечень представниками обох сторін акти приймання виконаних підрядних робіт № 1 за грудень 2011 р. на суму 141 459,60 грн та № 2 за грудень 2011 на суму 261 177, 60 грн від 26.12.2011 р.

У свою чергу, відповідач, в порушення умов укладеного договору, по факту виконаних робіт здійснив часткову оплату за виконані роботи, а саме:

- відповідно до платіжного доручення від 02.12.2011 р. 133 800,00 грн (копія виписки з банку по особовому рахунку знаходиться в матеріалах справи);

- відповідно до платіжного доручення від 30.12.2011 р. 134 000,00 грн (копія виписки з банку по особовому рахунку знаходиться в матеріалах справи);

- відповідно до платіжного доручення від 01.08.2012 р. 52 211,00 грн (копія виписки з банку по особовому рахунку знаходиться в матеріалах справи).

Таким чином, станом на 25.04.2016 р. основної суми боргу відповідача перед позивачем становить 82 626,20 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем направлено відповідачу претензію від 21.05.2014 р. для добровільного погашення суми боргу, однак остання залишена без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення товариства з обмеженою відповідальністю "Зодчий" із позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом

Згідно ст. 173 даного нормативного акту, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У свою чергу, приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до п. 4.1 Договору,розрахунки проводяться шляхом поетапної оплати замовником після підписання сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ -2) та довідок про вартість виконаних будівельних робіт (форми КБ-3). Кінцеві розрахунки за фактично виконані роботи здійснюються протягом 30 календарних днів, після приймання об'єкта в експлуатацію. До початку виконання робіт Замовник перераховує аванс для придбання матеріалів у розмірі не більше 30% вартості річного обсягу робіт. Залік авансів здійснюється поступово рівними частинами при проміжних платежах за виконані роботи за умови із повного зарахування відповідно до чинного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, спірний об'єкт нерухомості не прийнятий в експлуатацію.

З наведеного слід зробити висновок, що зобов'язання відповідача в частині оплати слід вважати таким, строк виконання якого не визначений, зважаючи на що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч.2 ст.530 ЦК України.

Варто зазначити, що з даного приводу судову практику сформовано Вищим господарським судом України. Зокрема, правова позиція про те, що у даних правовідносинах, при визначенні строку виконання зобов'язань, слід застосовувати законодавчі приписи, які наведені у частині 2 статті 530 ЦК України висвітлена у постановах ВГСУ від 18 січня 2011 р. по справі № 48/351 та від 25 серпня 2015 року у справі № 924/1690/14 (копії у справі).

Таким чином, враховуючи умови договору та приписи чинного законодавства, суд констатує, що замовник зобов'язаний оплатити вартість виконаних по договору № 9 від 15.11.2011 робіт у семиденний строк від дня пред'явлення йому письмової вимоги підрядником.

У відповідності до ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Разом з тим, жодних доказів, які б свідчили про погашення заявленого до стягнення боргу у сумі 82 626,20 грн, наявність якого відповідач не заперечує, після отримання письмової претензії позивача від 21.05.2014 р. комунальним підприємством Тернопільської обласної ради "Тернопільський обласний інформаційно-туристичний краєзнавчий центр" не надано, а судом не здобуто. Зважаючи на це, позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Зодчий" в частині стягнення основного боргу в сумі 82 626,20 грн підлягають до задоволення як обґрунтовані, підтверджені наявними у справі доказами та не спростовані у встановленому законом порядку відповідачем.

Крім того, згідно ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведеної правової норми, позивачем заявлено до стягнення з відповідача за період з 29.05.2014 р. по 15.03.2016 р. 3% річних за користування коштами в сумі 4851,21 грн та 51 889,13 грн інфляційних втрат за період з 29.05.2014 р. по 24.04.2016 р.

Перевіривши з допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга" заявлені до стягнення інфляційні втрати в сумі 51 889,13 грн та 3% річних в сумі 4851,21 грн , суд прийшов до висновку, що останні підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені.

Відповідно до ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

У зв'язку з наведеним вище, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, не заперечені належними доказами відповідачем у справі, підлягають до задоволення.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 1, 4, Закону України "Про судовий збір", судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується в розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається в разі зменшення розміру позовних вимог.

Згідно п. 2.8. постанови пленуму ВГСУ від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі зменшення розміру позовних вимог зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню за клопотанням особи, яка його сплатила.

Як вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю "Зодчий" за подання позовної заяви згідно квитанції №56 від 06.04.2016 р. сплачено судовий збір у розмірі 2428,37 грн, тоді як 1,5% ціни позову (згідно заяви про зменшення позовних вимог 139002,54 грн) становить 2085,03 грн.

Таким чином, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2085,03 грн відшкодовуються позивачу за рахунок відповідача, відповідно до ст. 49 ГПК України.

Тоді як, з Державного бюджету України позивачу підлягає поверненню зайво сплачений судовий збір в сумі 343,34 грн.

Позивачем подано клопотання від 05.05.2016 р. (вх.№9586 від 05.05.2016 р.) про повернення зайво сплаченого судового збору в сумі 343,34 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 12, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з комунального підприємства Тернопільської обласної ради "Тернопільський обласний інформаційно-туристичний краєзнавчий центр" (вул. М.Грушевського, 8, м. Тернопіль, код 37076709) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Зодчий" (вул. Академіка Студинського, 17, смт. Велика Березовиця, Тернопільський район, Тернопільська область, код 32750317):

- 82 626 (вісімдесят дві тисячі шістсот двадцять шість) грн 20 коп. основного боргу;

- 4 851 (чотири тисячі вісімсот п'ятдесят одну) грн 21 коп 3% річних;

- 51 889 (п'ятдесят одну тисячі вісімсот вісімдесят дев'ять) грн 13 коп. інфляційних втрат;

- 2085 (дві тисячі вісімдесят п'ять) грн 03 коп. судового збору.

3. Наказ видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Повернуту із Державного Бюджету України товариству з обмеженою відповідальністю "Зодчий" (вул. Академіка Студинського, 17, смт. Велика Березовиця, Тернопільський район, Тернопільська область, код 32750317) зайво сплачений згідно квитанції №56 від 06.04.2016 р. судовий збір в сумі 343 (триста сорок три) грн 34 коп. Оригінал квитанції №56 від 06.04.2016 р. про сплату 2 428,37 грн повернути позивачу.

Сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його підписання 10.05.2016 року через місцевий господарський суд.

Суддя Н.В. Охотницька