КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2016 р. Справа№ 911/2036/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Кропивної Л.В.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Кравченко О.Ю.,

від відповідача - Перевозник П.М.,

від третьої особи - Пересунько Л.Д.,

розглянувши апеляційну скаргу корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України

на рішення господарського суду Київської області від 29.02.2015р.

по справі №911/2036/15 (суддя - Христенко О.О.)

за позовом корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України

до товариства з обмеженою відповідальністю «Сонет»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку

про визнання договорів недійсними

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 29.02.2015р., новий розгляд, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням, корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 29.02.2016р. по справі №911/2036/15 та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу цінних паперів №238-3/3 від 20.10.2014р., укладений між корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України і товариством з обмеженою відповідальністю «Сонет»; визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу цінних паперів №239-3/3 від 20.10.2014р., укладений між корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України і товариством з обмеженою відповідальністю «Сонет»; провадження у справі №911/2036/16 припинити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2016р. апеляційну скаргу корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України прийнято до провадження.

ТОВ «Сонет» заперечує проти апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з підстав викладених у письмовому відзиві.

Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку підтримує апеляційну скаргу.

13.04.2016р. у судовому засіданні оголошувалась перерва.

Розпорядженням №09-52/1132/16 від 26.04.2016р. призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв'язку з перебуванням судді Руденко М.А., який не є головуючим у справі, у відпустці.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу суддів від 26.04.2016 р., у зв'язку з перебуванням судді Руденко М.А., який не є головуючим суддею, у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Чорна Л.В. судді: Кропивна Л.В., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2016р. апеляційну скаргу корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України на рішення господарського суду Київської області від 29.02.2015р. по справі №911/2036/15 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя: Чорна Л.В. судді: Кропивна Л.В., Смірнова Л.Г.

Відповідно до п. 9-2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» у разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений статтею 102 ГПК строк розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

17.10.2014р. між ТОВ «Сонет» та корпоративним недержавним пенсійним фондом НБУ був укладений протокол про наміри №1, відповідно до якого, зважаючи на те, що на момент підписання цього протоколу ТОВ «Сонет» є емітентом відсоткових іменних облігацій, Корпоративний недержавний пенсійний фонд НБУ є власником облігацій, на загальну суму 75 000 000,00 грн., ТОВ «Сонет» має намір здійснити реорганізацію шляхом перетворення в публічне акціонерне товариство та здійснити емісію простих іменних акцій, сторони дійшли згоди щодо обміну облігацій на акції шляхом укладання на фондовій біржі «Переспектива» зустрічних договорів купівлі-продажу цінних паперів у порядку, передбаченому цим протоколом. /а.с. 29, т.1/.

20.10.2014р. між ТОВ «Сонет» та Корпоративним недержавним пенсійним фондом НБУ був укладений попередній договір купівлі-продажу цінних паперів № 238-3/3, за умовами п. 1.1 якого сторони зобов'язались протягом трьох робочих днів від дати надання стороною 1 стороні 2 письмового повідомлення про виконання стороною 1 умов п. 1.3 цього попереднього договору, укласти на фондовій біржі «Перспектива» на визначених в ньому умовах основний договір купівлі-продажу простих іменних акцій ПАТ «Сонет» (ідентифікаційний код 32049419), що відповідають вимогам законодавства з недержавного пенсійного забезпечення. /а.с. 32, т.1/.

Відповідно до п. 1.3 цього договору для підписання основного договору ТОВ «Сонет» має вчинити дії щодо: перетворення ТОВ «Сонет» в публічне акціонерне товариство; реєстрації в Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку випуску (емісії) акцій; присвоєння акціям міжнародного ідентифікаційного номера цінних паперів; укладання з депозитарієм договору про обслуговування випуску (емісії) акцій; отримання свідоцтва про реєстрацію випуску (емісії) акцій; оформлення та депонування глобального сертифіката; викупу необхідної кількості акцій та/або отримання тимчасового свідоцтва про реєстрацію наступного (другого) випуску (емісії) акцій; надання документів, що підтверджують повноваження представника.

Згідно з п.п. 1.5, 1.6 предметом цього попереднього договору є зобов'язання сторін щодо укладення основного договору купівлі-продажу акцій. Предметом основного договору буде купівля-продаж акцій, які набуті у власність (викуплені) ТОВ «Сонет» та/або розміщуються останнім відповідно до проспекту наступної (другої) емісії акцій.

Сторони домовились про такі обов'язкові умови основного договору купівлі-продажу цінних паперів: вид цінних паперів - прості іменні акції, емітовані ТОВ «Сонет»; номінальна вартість цінного паперу - 1,00грн.; загальна вартість купівлі-продажу пакету цінних паперів відповідає сумі номінальних вартостей облігацій, емітованих ТОВ «Сонет», якими на момент укладання цього попереднього договору володіє КНПФ НБУ, збільшений на суму відсоткового доходу по цих облігаціях на дату укладання основного договору; сума номінальних вартостей облігацій, емітованих ТОВ «Сонет», якими на момент укладання цього попереднього договору володіє КНПФ НБУ, становить 75 000 000,00 грн. (п.2.1. договору).

Загальна номінальна вартість облігацій, емітованих ТОВ «Сонет», якими на момент укладання цього попереднього договору володіє сторона 2 становить 75 000 000,00 грн. (п.2.2. договору).

20.10.2014р. між ТОВ «Сонет» та Корпоративним недержавним пенсійним фондом НБУ був укладений попередній договір купівлі-продажу цінних паперів № 239-3/3, за умовами п. 1.1 якого сторони зобов'язались в один день з укладанням між ними договору купівлі-продажу цінних паперів, предметом якого будуть прості іменні акції ПАТ «Сонет» (ідентифікаційний код 32049419), вчиненого відповідно до положень попереднього договору купівлі-продажу цінних паперів №238-3/3 від 20.10.2014р., укласти на фондовій біржі «Перспектива» договір купівлі-продажу цінних паперів, а саме: іменних відсоткових облігацій ТОВ «Сонет». /а.с. 36, т.1/.

Згідно з п.п. 1.3, 1.4 та 2.1 попереднього договору предметом цього договору є зобов'язання сторін щодо укладення основного договору купівлі-продажу облігацій; предметом основного договору буде купівля-продаж облігацій, що знаходяться у розпорядженні КНПФ НБУ на момент укладання цього попереднього договору.

Сторони домовились про такі обов'язкові умови основного договору купівлі-продажу цінних паперів: вид цінних паперів - облігації відсоткові іменні, емітовані ТОВ «Сонет», номінальна вартість цінного паперу 1 000,00 грн.; загальна номінальна вартість облігацій, емітованих ТОВ «Сонет», що є предметом купівлі-продажу і якими на момент укладання цього попереднього договору володіє КНПФ НБУ, становить 75 000 000,00 грн.; кількість цінних паперів, що є предметом купівлі-продажу - 75 000 штук.

Відповідно до ч.ч. 1 - 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009р. за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 Цивільного кодексу України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, що має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Відповідно до ст. 5-2 зазначеного Закону конвертація цінних паперів - це обмін цінних паперів одного випуску на цінні папери іншого випуску цього ж емітента, яка здійснюється ні підставі рішення про проведення конвертації, прийнятого органом емітента, уповноваженим прийняти таке рішення.

Таким чином, конвертація цінних паперів - це одностороння дія самого емітента, яка здійснюється у встановленому законом порядку без укладення будь-яких договорі конвертації, що спростовує доводи апелянта про намір приховати договір конвертації цінних паперів при укладенні спірних договорів.

За статтею 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до ст. 182 Господарського кодексу України за попереднім договором суб'єкт господарювання зобов'язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором.

Попередній договір повинен містити умови, що дозволяють визначити предмет, а також інші істотні умови основного договору. До укладення попередніх договорів не застосовується загальний порядок укладення господарських договорів.

У разі якщо сторона, яка уклала попередній договір, одержавши проект договору від іншої сторони, ухиляється від укладення основного договору, друга сторона має право вимагати укладення такого договору в судовому порядку.

Зобов'язання укласти основний договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не надішле проект такого договору другій стороні.

Відносини щодо укладення попередніх договорів регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Угода сторін про наміри (протокол про наміри тощо) не визнається попереднім договором і не породжує юридичних наслідків.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. (п. 4 ст. 656 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 715 Цивільного кодексу України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар.

Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін.

Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості.

Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги).

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору міни.

До договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання.(ст. 716 Цивільного кодексу України).

Таким чином, поняття договору купівлі-продажу та договору міни чітко визначенні у Законі.

Оскаржувані договори укладені у письмові формі, містять істотні умови та спрямовані на реальне настання у майбутньому правових наслідків. З оскаржуваних договорів не вбачається, що сторони не мали наміру проводити розрахунки.

Укладення спірних договорів в один день з однаковою ціною не суперечить ст. 627 Цивільного кодексу України.

За основними договорами, які сторони мали намір вчинити на виконання спірних договорів, передбачалось викуп відповідачем емітованих ним облігацій, які перебувають у власності позивача, за іншим договором купівлі-продажу, позивач мав намір придбати емітовані відповідачем, в разі перетворення останнього в публічне акціонерне товариство, акції на таку ж суму. Тобто зазначені договори передбачають виконання різних самостійних зустрічних зобов'язань.

Спірні договори є попередніми і не мають наслідком операції безпосередньо з цінними паперами, а відтак, укладення їх за участю (посередництва) торговця цінними паперами не вимагається, що спростовує доводи апелянта щодо порушення ст. 17 Закону України «Про цінні папери та фонду біржу».

Посилання апелянта на втрату прав вимоги і прав на заставлене майно за облігаціями не може бути підставою для визнання спірних договорів недійсними.

Щодо проведення Головним слідчим управлінням СБУ досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000031, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2015р. на підставі ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209 Кримінального кодексу України, зазначене судом до уваги взяте бути не може, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Щодо припинення провадження на підставі п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору, то суд зазначає наступне.

Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. (п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Закінчення строку дії оскаржуваних попередніх догорів №238-3, №239-3 від 20.10.2014р. не є врегулюванням даного спору, а отже відсутні підстави для припинення провадження у даній справі в порядку п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що господарським судом Київської області правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Доводи наведені в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

За наведених у даній постанові обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду Київської області від 29.02.2016р. у справі №911/2036/15.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Київської області від 29.02.2016р. у справі №911/2036/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи №911/2036/15 повернути до господарського суду Київської області.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді Л.В. Кропивна

Л.Г. Смірнова