ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року Справа № 905/7/15

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівКролевець О.А.,
Попікової О.В.,
розглянувши касаційну скаргуУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 17.02.2016 (головуючий суддя Агапов О.Л., судді Малашкевич С.А., Сгара Е.В.)
на рішення Господарського суду Донецької області від 30.11.2015 (головуючий суддя Демідова П.В., судді Бокова Ю.В., Гринько С.Ю.)
у справі№ 905/7/15 Господарського суду Донецької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"
доУправління держаної служби охорони при Головному управлінні МВС України в Донецькій області
простягнення заборгованості за договором про закупівлю послуг щодо надання кредиту банківською установою № 12-К/ДГРВ від 17.12.2013 в розмірі 2.790.279,06 грн.,

за участю представників
позивачаПеретятько С.М.,
відповідачаХристич О.В.,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Управління державної служби охорони при Головному управлінні МВС України в Донецькій області про стягнення заборгованості за договором про закупівлю послуг щодо надання кредиту банківською установою № 12-К/ДГРВ-13 від 17.12.2013 в розмірі 2.790.279,06 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 30.11.2015 у справі №905/7/15, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 17.02.2016, позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 60.974,08 грн., заборгованість за відсотками в сумі 371.147,12 грн.; штраф за невиконання п. 3.1.4 договору застави № 46 від 16.01.2014 в сумі 100,00 грн., штраф за невиконання п. 1.2.2 договору застави № 46 від 16.01.2014 в сумі 100,00 грн. Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 1.839.085,06 грн. припинено на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись частково із зазначеними рішенням та постановою, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду скасувати в частині припинення провадження у справі та в частині відмови у задоволенні позовних вимог і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Вимоги та доводи касаційної скарги мотивовані тим, що судами попередніх інстанцій було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 46, 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст.ст. 549, 550, 601 ЦК України, ст. 80 ГПК України. Доводи касаційної скарги зводяться, зокрема, до того, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про правомірність зарахування зустрічних однорідних вимог сторін та, відповідно, про наявність підстав для припинення провадження у справі.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 17.12.2013 між Публічним акціонерним товариства "Брокбізнесбанк" (далі - Банк) та Управлінням державної служби охорони при Головному управлінні МВС України в Донецькій області (далі - Позичальник) укладено договір № 12-К/ДГРВ-13 про закупівлю послуг щодо надання кредиту банківською установою (далі - кредитний договір), відповідно до розділу 1 якого банк зобов'язався надати позичальнику послуги кредитування, а позичальник прийняти та оплатити зазначені послуги.

За змістом п. 1.3 кредитного договору сторони встановили максимальний ліміт кредитування в сумі 2.072.791,80 грн. Строк користування кредитними коштами визначений сторонами в два роки до 16.12.2015 включно. Ціна послуг за договором встановлена сторонами у вигляді відсотків 17,8 % річних.

Оплата послуг Банку здійснюється позичальником шляхом повернення суми Кредиту частинами згідно з графіком, що викладений в Додатку № 2 до кредитного договору, а саме шляхом помісячного зниження ліміту на 86.366,33 грн. з 16.01.2013.

16.01.2014 між позивачем та відповідачем, з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором № 12-К/ДГРВ-13 про закупівлю послуг щодо надання кредиту банківською установою, укладено договір застави транспортних засобів у кількості 15 штук.

Згідно з п. 3.1.4 договору сторони встановили обов'язок відповідача здійснювати страхування предмету застави від ризиків, передбачених програмою страхування "Повне КАСКО". За невиконання чи неналежне виконання цього обов'язку банк має право вимагати від відповідача штраф у розмірі 5% від суми одержаного кредиту (п. 5.3 договору застави).

Відповідно до п. 5.2 договору застави Банк має право нараховувати відповідачеві, а останній зобов'язаний сплатити штраф за порушення вимог п. 1.2.2 договору застави у розмірі 0,2 % від суми узгодженої сторонами оціночної вартості предмету застави за кожний календарний місяць.

Згідно з п. 1.2.2 сторони встановили узгоджену оціночну вартість предмету застави в сумі 2.072.791,80 грн. Перегляд вартості предмету застави здійснюється у такому порядку - заставодержатель не рідше ніж один раз рік здійснює перегляд вартості з урахуванням кон'юнктури ринку та стану збереження Предмету застави. Для такого перегляду заставодавець зобов'язаний надати заставодержателю в строк, визначений у попередньому реченні, але не пізніше 16 січня кожного року оригінал та нотаріально засвідчену копію звіту про оцінку майна та документів, що підтверджують повноваження оцінювачів.

Згідно з п. 5.2 договору застави заставодержатель, у випадку невиконання заставодавцем п. 1.2.2 договору застави має право нараховувати останньому штраф в розмірі 0,2 % від суми узгодженої сторонами оціночної вартості предмету застави за кожний календарний місяць.

Позивач на виконання умов кредитного договору 19.12.2013 надав відповідачеві кредитні кошти в сумі 2.072.791,80 грн. Відповідач, у свою чергу, взяті на себе зобов'язання виконував належним чином, сплачував відсотки за користування грошовими коштами та здійснював погашення заборгованості за кредитом своєчасно до 28.02.2014.

28.02.2014 на підставі Постанови Правління Національного банку України від 28.02.2014 № 107 "Про віднесення Публічного акціонерного банку "Брокбізнесбанк" до категорії неплатоспроможних" Виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 9 від 28.02.2014 про виведення банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Судами встановлено, на рахунках відповідача на час введення тимчасової адміністрації обліковувалося грошові кошти в сумі, достатній для виконання зобов'язань за кредитним договором.

Як зазначає позивач, станом на 07.03.2015 у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором , яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 1.900.059,14 грн., заборгованості за відсотками в сумі 371.147,12 грн.

Відповідач не спростовує правильність розрахунку заборгованості, проте вважає необґрунтованими вимоги позивача в цієї частині, посилаючись на те, що відповідач подав до банку платіжні доручення на перерахування коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитом та відсотками, які банком виконанні не були.

10.06.2014 Національний банк України прийняв постанову № 339 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк", на підставі якої Виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 45 від 11.06.2014 про початок ліквідаційної процедури ПАТ "Брокбізнесбанк" та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію Банку.

18.06.2014 відповідач звернувся до позивача з заявою про включення його вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів на загальну суму 3.626.588,95 грн., яка складається із суми всіх грошових коштів, які обліковуються на рахунках відповідача в "Брокбізнесбанку" за договорами банківського рахунку.

Позивачем до матеріалів справи надано витяг з реєстру вимог кредиторів, акцептованих уповноваженою особою Фонду № 226/14 від 16.10.2014, з якого вбачається, що вимоги відповідача визнані банком та включені до реєстру в сумі 3.668.594,79 грн.

12.05.2015 відповідач заявив позивачеві про зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст. 610 ЦК України на загальну суму 3.626.558,95 грн. В поясненнях від 23.09.2015 відповідач зазначав про те, що зараховуючи зустрічні вимоги, він виходив з того, що УДСО має кредитну заборгованість перед позивачем за спірним кредитним договором в сумі 1.839.085,06 грн. (частково тіло кредиту), в свою чергу Банк має заборгованість перед відповідачем за договорами банківського рахунку, у зв'язку з чим ним проведений залік зустрічних вимог за договором про надання овердрафту № 13-К/ДГРВ-13 (тіло кредиту) та зобов'язаннями банку на вказану вище суму.

Позивач заперечує проти заліку зустрічних вимог, посилаючись на приписи ст. 36 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", якою заборонено протягом дії тимчасової адміністрації проведення заліку.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про правомірність зарахування зустрічних вимог, в тому числі на суму 1.839.085,06 грн., виходячи з того, що відповідач заявив про зарахування зустрічних вимог 12.05.2015 в ході ліквідаційної процедури позивача, а станом на час проведення зарахування зустрічних вимог чинне законодавство не передбачало прямої заборони проведення зарахування вимог в процедурі ліквідації банківської установи.

В частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом, яка підлягала сплаті за умовами договору до 16.12.2015, суди відзначили, що зобов'язання в цій частині відповідачем не виконані, у зв'язку з чим на час подання позову заборгованість склалася строкова заборгованість в сумі 1.209.128,62 грн.

Враховуючи викладене, суди задовольнили вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 60.974,08 грн., відсотками в сумі 371.147,12 грн. та припинили провадження у справі в частині стягнення кредиту в сумі 1.839.085,06 грн. на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Колегія суддів вважає зазначені висновки судів передчасними та такими, що зроблені за неповного з'ясування обставини, які мають значення для справи, а також за невірного застосування норм процесуального та матеріального права з огляду на таке.

За змістом ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Як вірно зазначили суди, станом на час проведення зарахування зустрічних вимог діюче законодавство не передбачало прямої заборони проведення зарахування вимог в процедурі ліквідації банківської установи. Прогалина, яка існувала на час проведення зарахування, була усунута шляхом внесення змін до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку" від 11.08.2015.

За змістом п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в редакції зазначених змін, заборонено зарахування зустрічних вимог, в тому числі шляхом договірного списання. Проте ці обмеження не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами, виключно з урахуванням того, що:

за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

У п. 2 Листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.09.2015 № 12-33820/15 також зазначено, що відповідно до абзацу другого пункту 8 частини другої статті 46 Закону у редакції, що діє з 12.08.2015, протягом здійснення процедури ліквідації банку зарахування зустрічних однорідних вимог заборонено, крім випадків, визначених зазначеним пунктом Закону.

У цьому разі боржник банку має бути одночасно кредитором цього банку, кошти мають бути спрямовані на погашення зобов'язань за кредитом такого боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, а також договірне списання з рахунків має бути передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Пункт 8 частини другої статті 46 Закону у редакції, що діє з 12.08.2015, застосовується уповноваженими особами Фонду в усіх банках, що знаходяться на стадії ліквідації, незалежно від дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії і ліквідації банку.

В п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" зазначено, що рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суди, розглянувши спір по суті, не дослідили змісту укладених між сторонами кредитного договору та договорів банківського рахунку на предмет того, чи містять вони положення про договірне списання коштів на погашення зобов'язань за кредитом. Суди не зазначили ані реквізитів таких договорів, ані конкретних пунктів, які б прямо передбачали договірне списання. При цьому матеріали справи містять інформацію про наявність у відповідача кількох поточних рахунків, на яких обліковуються невикористані залишки коштів

Відтак, суди дійшли передчасного та необґрунтованого висновку про те, що відносини, яки склалися між відповідачем та позивачем на час запровадження тимчасової адміністрації, відповідають передумовам, визначеним законом для проведення зарахування зустрічних вимог.

Колегія суддів також відзначає, що відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У п. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" також зазначено, що відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 4-2 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Як встановлено судами вище, позивач заперечував проти заліку зустрічних вимог, посилаючись на приписи ст. 36 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Разом з тим судами не надано належної оцінки вказаним доводам.

Враховуючи передчасність та необґрунтованість висновку про правомірність/здійснення зарахування зустрічних вимог, а також беручи до уваги заперечення позивача щодо такої правомірності, колегія суддів відзначає, що суди дійшли помилкового висновку про відсутність предмету спору у цій частині. Відповідно, суди не мали належних процесуальних підстав для припинення провадження у справі в цій частині на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, а мали б прийняти інше процесуальне рішення.

Колегія суддів також відзначає, що непідтвердження правомірності припинення зобов'язань за кредитом в сумі 1.839.085,06 грн. (в т. ч. шляхом зарахування зустрічних вимог), унеможливлює правильне визначення строків його виконання, як і визначення розміру інших зобов'язань за кредитом та строків їх виконання, а також періодів нарахування заявлених до стягнення інфляційних втрат, 3% річних, пені та штрафів.

Як встановлено ст. 111-5 ГПК України, у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Невстановлення судами попередніх інстанцій відповідних фактичних обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спорів у справі, входять до предмету доказування, а отже підлягають обов'язковому дослідженню, і ненадання їм належної правової оцінки в сукупності є порушенням вимог ст. 43 ГПК України, що виключає можливість висновку суду касаційної інстанції про правильність застосування судами норм матеріального права при вирішенні спору.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними фактичні обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, а також з урахуванням наведених вище процесуальних порушень, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції для встановлення зазначених обставин і надання їм належної правової оцінки в сукупності з врахуванням вищевикладених вказівок цієї постанови.

Враховуючи встановлені судами обставини з приводу того, що вимоги відповідача визнані банком та включені до реєстру в сумі 3.668.594,79 грн., судам при новому розгляді справи слід також взяти до уваги лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.12.2015 № 21-51564/15 "Про зарахування зустрічних однорідних вимог", в якому зазначено, що заборгованість за кредитами, відсотками та заборгованість за борговими цінними паперами погашається за рахунок акцептованих кредиторських вимог у банків, які сформували реєстри кредиторів та за рахунок залишків за поточними та/або депозитними рахунками (крім заблокованих та арештованих) у банків, які перебувають у стадії ліквідації, але реєстри кредиторів ще не сформували. Залишок заборгованості, що залишилась після зарахування зустрічних однорідних вимог, боржник погашає шляхом внесення готівкою через касу банку або шляхом безготівкового зарахування коштів на рахунок банку.

Керуючись статтями 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Донецької області від 30.11.2015 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.02.2016 у справі № 905/7/15 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Донецької області.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіО.А. Кролевець
О.В. Попікова