ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2016 р.Справа № 916/368/16

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Горбатюку Р.О.

за участю представників сторін :

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 01.12.2015р.;

від відповідача: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/368/16:

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа-2009";

До відповідача: Любашівської районної державної адміністрації Одеської області;

про визнання недійсними договору оренди землі та додаткової угоди до нього, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю „Основа 2009 (далі Позивач) звернулось до Любашівській районній державній адміністрації Одеської області (далі Відповідач) із позовом про визнання недійними договору оренди землі та додаткової угоди до нього, посилаючись на те, що між сторонами у справі 26.03.2009 р. укладений договір оренди землі, у якому відсутня умова договору як передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, яка на думку позивача є суттєва.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на ст.ст. 1, 6, 13, ч.ч.1, 2 ст. 15, ч.2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 93, 123, 124 Земельного кодексу України, ст. 792 Цивільного кодексу України, правові позиції, що викладені у Постановах Верховного Суду України від 22.11.2010р. у справі № 11/198/08, від 18.07.2012р. у справі № 66-77цс12, правових позицій, що висловлені в п.п. 2.13., 2.16, 2.24, 2.26, Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», п.п. 2.2, 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України» від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»

В засіданні суду 06.04.2016 р. при розгляді справи суті позивач вимоги підтримав повністю, надав пояснення.

Відповідач в засіданні суду 06.04.2016 р. позов не визнав, про що надав пояснення, які зазначені у відзиві на позов.

В засіданні суду 22.04.2016 р. позивач вимоги також підтримав.

Відповідач в засідання суду 22.04.2016 р. не зявився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи (розписка у справі).

В засіданні суду 22 .04.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення за правилами ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представників сторін, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

Як встановлено судом та випливає з матеріалів справи, 26.03.2009 року між Відповідачем, Любашівською районною державною адміністрацією Одеської області (Орендодавець), та Позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю „Основа-2009» (Орендар), укладено договір оренди землі (надалі - Договір), згідно умов якого Орендарю передана в платне користування земельна ділянка загальною площею 13,2593 га (кадастровий номер :02:006:0022), яка знаходиться на території Любашівської селищної ради Любашівського району Одеської області (за межами населеного пункту).

На казаній земельній ділянці розміщений обєкт нерухомого майна - майновий комплекс, який належить на праві колективної власності Позивачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Любашівської селищної ради 15.11.2012р.

Земельна ділянка передана в оренду строком на 49 років. Цільове призначення вказаної земельної ділянки - для обслуговування майнового комплексу.

Договір посвідчений нотаріально 26.03.2009 року за № 402 та зареєстрований у Любашівському районному відділі Одеської регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.06.2009 року за № 86.

02.04.2010 р. між Орендодавцем та Орендарем укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 26.03.2009 року, якою внесено зміни до п. 9 Договору, а саме щодо розміру орендної плати, яка становить 1602,39 грн. за 1 га, що складає 21246,56 грн. в рік. Додаткова угода посвідчена нотаріально 02.04.2010 року за зареєстрована за № 371.

Як встановлено судом та випливає із змісту вимог, у справі йдеться про визнання недійсним вказаного Договору оренди земельної ділянки укладеного між сторонами у справі з тих підстав, що у ньому відсутня умова договору як передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, яка на думку позивача є суттєвою.

Із змісту вказаного договору випливає, що у ньому дійсно відсутня така умова як передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Верховний суд України у постанові у справі № 6-77цс12 від 18 липня 2012 року, виклав наступну правову позицію щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, яка відповідно до приписів ст..111-28 ГПК України є обовзковою для суду першої інстанції при застосування судом тотожних норм матеріального права у подібних правовідносинах при розгляді справи.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції що діяла на момент укладання договору) істотними умовами договору оренди землі є:

· об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

· строк дії договору оренди;

· орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату;

· умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду;

· умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю;

· умови повернення земельної ділянки орендодавцеві;

· існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки;

· визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини;

· відповідальність сторін;

· умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Частиною другою ст. 15 Закону України «Про оренду землі» установлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Отже, відсутність у договорі оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», у даному випадку умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, є підставою для визнання недійсним договору оренди відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Оскільки у спірному договорі оренди землі, відсутні умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, які визначені законом як істотні умови договору оренди землі, то цей договір оренди підлягає визнанню недійсним за правилами ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Відтак, як наслідок визнання вказаного договору недійсним підлягає визнанню повністю недійсною і додаткова угода до цього договору, в силу приписів ч.1 ст.216 ЦК України, так як цією угодою внесені зміни до договору, який визнається судом недійсним.

Заперечення відповідача викладені у відзиві на позов судом відхиляються з приведених вище мотивів, так вони суперечать приписам чинного законодавства та існуючої практики Верховного суду України.

Щодо інших посилань позивача у позові щодо підстав визнання вказаного договору та додаткової угоди до нього недійсними суд зазначає наступне. .

Посилання позивача на недійсність, на його думку, розпоряджень Любашівської районної державної адміністрації Одеської області №570/Ад-2008 від 07.11.2008 року та №660/Ад-2008 від 26.12.2008 року на підставі яких був розроблений проект відведення земельної ділянки, у даному випадку суд відхиляє, так як у справі йдеться про визнання вказаного договору недійсним з підстав відсутності у ньому однієї із істотних умов, передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а не про визнання вказаних розпоряджень недійсними і, як, наслідок недійсність вказаного договору.

Крім того, доказів недійсності вказаних розпоряджень позивачем не надано.

Також суд відхиляє посилання позивача на те, що обовязковою умовою передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, є наявність позитивного рішення сесії відповідної ради про надання земельної ділянки в оренду з тих підстав, що майновий комплекс, що розміщений на даній земельній ділянці належить на праві колективної власної власності Орендарю (ТОВ „Основа -2009 ) на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.11.2012 р.

Тому приписи ст.ст. 123, 124 Земельного кодексу України які передбачають передачу в оренду та користування земель державній або комунальній власності, на які посилається позивач, у даному випадку не підлягають застосуванню.

Аналізуючи викладене господарський суд вважає вимоги позивача такими, що відповідають наявним у справі доказами, обґрунтованими, законними і тому підлягаючими задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України при задоволенні позову судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст.32,33,43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа-2009" - задовольнити повністю.

Визнати недійсним повністю договір оренди землі, укладений 26.03.2009 року між Любашівською районною державною адміністрацією Одеської області (66502, Одеська область, Любашівський район, смт. Любашівка, вул. Леніна, буд. 97, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Основа-2009» (66502, Одеська область, Любашівський район, Любашівська селищна рада, комплекс будівель та споруд № 11, ).

Визнати недійсним повністю додаткову угоду від 02.04.2010 року до Договору оренди землі від 26.03.2009 року, зареєстрованого у Державному реєстрі земель 05.06.2009 року за №86, укладену між Любашівською районною державною адміністрацією Одеської області (66502, Одеська область, Любашівський район, смт. Любашівка, вул. Леніна, буд. 97, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Основа-2009» (66502, Одеська область, Любашівський район, Любашівська селищна рада, комплекс будівель та споруд № 11, ).

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 27 квітня 2016 р.

Суддя М.І. Никифорчук