Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "27" квітня 2016 р. Справа № 906/69/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1 - довіреність №01/2 від 04.01.2016.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз"

про стягнення 869131,42 грн.

Спір розглянуто в більш тривалий строк, ніж передбачено ч. 1 ст. 69 ГПК України.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 203978,18 грн. основного боргу, 358398,06 грн. пені, 286912,46 грн. інфляційних, 19842,72 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 24.03.2016 строк розгляду справи продовжено на 15 днів.

Відповідно до ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

В даному випадку строк розгляду справи, з урахуванням клопотання сторін про його продовження на 15 днів сплинув.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифікованої Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Враховуючи складність справи, великий обсяг розрахунків за тривалий період часу. господарським судом розглянуто спір в максимально стислі строки.

Представник позивача в судовому засіданні 22.04.2016 позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.04.2016 просив зменшити розмір пені до 1 грн. та розстрочити на 3 роки виконання рішення щодо стягнення інфляційних та 3% річних.

В судове засідання 26.04.2016 представник позивача не з'явився. хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься розписка від 22.04.2016.

Представник відповідача в судовому засіданні просив зменшити розмір пені до 1 грн. та розстрочити на 3 роки виконання рішення щодо стягнення інфляційних та 3% річних з підстав, зазначених в уточненому відзиві від 26.04.2016.

Суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 04.01.2013 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" укладено договір №12-290-Б купівлі-продажу природного газу (а.с. 22-26), відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору (п.п. 1.1. договору).

Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам та організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, які є кінцевими споживачами газу (п.п. 1.2. договору).

Згідно п.п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.п. 6.2. договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

На виконання умов договору позивачем протягом січня 2013 - червня 2015 відповідачу було надано об'єми газу, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с.44-73) на загальну суму 16244942,72 грн., за який відповідач в повному обсязі своєчасно не розраховувався.

Згідно розрахунку позивача станом на 16.11.2015 борг відповідача складав 203978,18 грн.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У процесі розгляду справи представниками відповідача повідомлено про сплату основного боргу в сумі 203978,18грн. до порушення провадження у справі, що підтверджується банківською випискою від 25.11.2015.

За таких обставин суд відмовляє у позові в частині стягнення 203978,18 грн. основного боргу за безпідставністю.

Крім цього позивач просить стягнути з відповідача 358398,06 грн. пені, 286912,46грн. інфляційних, 19842,72 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних (а.с.10-21), суд вважає його правильним і таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Щодо інфляційних, господарський суд вважає вірним нарахування таких в сумі 160655,82 грн., з яких інфляційні становлять за зобов'язаннями січня 2015 - 36474,35 грн.; лютого 2015 - 111367,06 грн.; березня 2015 - 13896,12 грн.; квітня 2015 - дефляція 936,04 грн.; травня 2015 - дефляція 155,96 грн.; червня 2015 - 10,15 грн.

При цьому, суд зазначає, що п.п. 3.2. Постанови пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 встановлено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За таких обставин суд відмовляє в стягненні 126256,64 грн. інфляційних.

За п. 7.2 (в редакції додаткової угоди від №2 від 31.12.2013 (а.с. 28-29), у разі, якщо до 20-го числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу, покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 6.1 договору).

Також додатковою угодою №15 від 19.06.2015 сторони погодили вважати договір №13-290-Б від 04.01.2013 таким, що припинив дію в частині поставки природного газу з 01.07.2015; п. 11 договору виклали в наступній редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013 і діє в частині реалізації газу до 30.06.2015 (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення."

Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконання частини зобов'язання, або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Перевіривши здійснені позивачем нарахування пені, суд вважає вірним нарахування в сумі 69601,00 грн.. які нараховані у відповідності до п. 7.2 (в редакції додаткової угоди від №2 від 31.12.2013) та додаткової угоди №15 від 19.06.2015:

- по зобов'язанням березня 2015 в сумі 14049,79 грн.;

- по зобов'язанням квітня 2015 в сумі 51373,26 грн.;

- по зобов'язанням травня 2015 в сумі 3117,89 грн.;

- по зобов'язанням червня 2015 в сумі 1060,06 грн.

В задоволенні позову в частині стягнення 288797,06 грн. пені суд відмовляє.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення неустойки суд дійшов висновку про його часткове задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Підприємство відповідача знаходиться у скрутному фінансовому становищі, що підтверджується звітом про фінансові результати за 2015 рік.

Крім наведеного вище, суд враховує наступне:

- ПАТ «Коростишівгаз» не є комерційною організацією, інших джерел прибутку, крім дольового відщеплення за надані послуги з транспортування газу для підприємства не існує;

- ПАТ „Коростишівгаз", відповідно до вимог Постанови КМУ №1729 від 27.12.2001 року був єдиним постачальником природного газу для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів м. Коростишева та Коростишівського району;

- розрахунки за спожитий природний газ здійснюються відповідно до вимог ПКМ України №247 від 26.03.2008р. "Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ населенням та установами і організаціями, які фінансуються з державного і місцевих бюджетів"

- примусове стягнення штрафних санкцій (пені) у повному розмірі спричинить вилучення з господарського обороту ПАТ «Коростишівгаз» грошових коштів, що позбавить можливості здійснення робіт по забезпеченню безаварійного та безперебійного газопостачання, підтримці газорозподільної мережі у працездатному стані, позбавить можливості виплати заробітної плати та обов'язкових платежів до бюджету, а також може призвести до повної зупинки підприємства.

Також, суд приймає до уваги ступінь виконання зобов'язання, а саме, повне погашення основної суми боргу відповідачем до звернення з даним позовом до суду, а отже, повне усунення порушення відповідачем.

Разом з тим, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан обох сторін.

З огляду на викладене, оцінивши співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з можливими збитками кредитора, враховуючи інтереси обох сторін, в т.ч. майнові, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача до 50%. Суд вважає, що таке зменшення, враховуючи нарахування та стягнення, крім пені, також інфляційних втрат і трьох відсотків річних, співрозмірним в контексті інтересів обох сторін.

Таким чином, клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені задовольняється частково. Суд зменшує розмір пені, що стягується з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на 50% до 34800,50 грн.

Що стосується клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду в частині стягнення інфляційних та 3% річних на 3 роки, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

У п.2.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 №5-рп/2013 зазначено, що у Господарському процесуальному кодексі України передбачено дві стадії, на яких суд може вирішувати питання про розстрочку виконання рішення, а саме: при винесенні рішення по суті справи, що відображається в мотивувальній та резолютивній частинах рішення (пункт 3 частини першої, частина друга статті 84), а також у наказі господарського суду; та під час виконання рішення суду (виконавчого провадження) шляхом винесення окремого процесуального документа (ухвали) про розстрочку виконання рішення (частина третя статті 121).

Розстрочка виконання рішення суду, як вважає Конституційний Суд України, означає виконання його частинами, встановленими судом, з певним інтервалом у часі. За змістом частини другої статті 84 Кодексу строки виконання рішення частинами (сплата грошових сум частками тощо) визначаються судом.

Конституційний Суд України також зазначає, що розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

За судовою практикою, як встановив Конституційний Суд України, до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для розстрочки його виконання, належать, зокрема, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи-боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Обґрунтовуючи наявність підстав для розстрочки, боржник посилається на скрутне фінансове положення та наявність значної кредиторської заборгованості товариства.

До справи заявником надані документальні докази, які підтверджують неможливість виконання рішення суду, зокрема, фінансовий звіт про фінансові результати за 2015 рік та баланс станом на 31.12.2015.

Згідно п.7.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Враховуючи вищевикладені обставини, що були наведені відповідачем, ґрунтуючись на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає обставини відповідача відносно винятковими та частково задовольняє клопотання відповідача, розстрочивши виконання судового рішення в частині стягнення інфляційних та 3% річних в сумі 180498,54 грн. на 3 місяці рівними платежами по 60166,18 грн. щомісячно.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 19842,72 грн. - 3% річних, 160655,82 грн. - інфляційних та 69601,00 грн. - пені обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє. Також суд зменшує розмір пені, що стягується з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на 50% до 34800,50 грн.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Крім цього суд приймає до уваги п.п. 3.16.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49,82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені, що стягується з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до 34800,50 грн.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (12501, Житомирська область, м. Коростишів, вул. Більшовицька, 55, ід. код 20413052)

- на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м, Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ід. код 20077720) 19842,72 грн. - 3% річних, 160655,82 грн. - інфляційних та 34800,50 грн. - пені, а також 3751,50 грн. сплаченого судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Розстрочити виконання рішення у справі №906/69/16 в частині стягнення інфляційних та 3% річних в сумі 180498,54 грн. на 3 місяці рівними платежами по 60166,18 грн. щомісячно.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 04.05.16

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2 - позивачу (рек. з повід.)