РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016Справа №910/4348/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А. розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Київської місцевої прокуратури № 5 в інтересах держави в особі Київської міської ради до Оболонської районної в місті Києві Державної адміністрації, Оболонської районної організації Товариства Червоного Хреста м. Києва України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - дошкільний навчальний заклад № 613 про визнання договору недійсним та зобов'язання звільнити приміщення,

за участю представників сторін:

від прокуратури - Артемєва А.М. (посвідчення № 039299 від 15.01.2016)

від позивача - Мордалевич І.І. (довіреність № 225-КМГ-498 від 19.02.2016);

від відповідача 1 - не з'явилися;

від відповідача 2 - Кирієнко Л.С. (керівник згідно розпорядження від 22.06.2015 № 12/8);

від третьої особи 1 - Циганок А.Ю. (довіреність № б/н від 29.03.2016);

від третьої особи 2 - Степенко Т.Л. (керівник згідно витягу від 12.04.2016);

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року Київська місцева прокуратура № 5 (далі по тексту - прокуратура) в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Оболонської районної в місті Києві Державної адміністрації (далі по тексту - відповідач 1) та Оболонської районної організації Товариства Червоного Хреста м. Києва України (далі по тексту - відповідач 2) про визнання недійсним договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 30.09.2015 № 16257 та про зобов'язання Оболонської районної організації Товариства Червоного Хреста м. Києва України повернути приміщення, отримане по договору від 30.09.2015 № 16257 шляхом підписання акту приймання-передачі приміщення.

В обґрунтування позовних вимог прокуратура зазначає, що під час огляду балансоутримувачем орендованого приміщення встановлено, що об'єкт оренди, а саме приміщення дошкільного навчального закладу використовується з метою розміщення гуманітарно-соціального центру по роботі з молоддю та надання соціально-медичної допомоги, тобто для діяльності, не пов'язаної з навчально-виховним процесом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2016 порушено провадження у справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 04.04.2016 та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 розгляд справи відкладено на 25.04.2016 та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - дошкільний навчальний заклад № 613.

25.04.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення по справі, в яких позивач зазначає, що у місті Києві завдяки демографічному підйому народжуваності протягом 2014-2016 років нагальною є потреба забезпечення у комунальних дошкільних навчальних закладах місцями для отримання дошкільної освіти дітьми киян та громадян України у зв'язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації через відділ діловодства суду 25.04.2016 подало письмову позицію по суті заявлених позовних вимог, в якій просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судове засідання, призначене на 25.04.2016 прокурор, представник позивача, відповідача 2 та третіх осіб з'явилися та надали суду пояснення по суті спору.

Представник відповідача 1 у судове засідання 25.04.2016 не з'явився, однак через відділ діловодства суду подав пояснення в яких просить суд прийняти законне та обґрунтоване рішення у справі.

Представник дошкільного навчального закладу № 613 у судовому засіданні подав документи на виконання вимог ухвали суду від 04.04.2016 та заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача 2 у судові засідання з'являвся, однак правом, наданим ст. 59 ГПК України, не скористався, відзиву на позов від останнього до суду не надійшло, а тому, відповідно до положень ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 25 квітня 2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, заслухавши повноважних представників сторін, судом встановлено таке.

Між Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією, як орендодавцем, Оболонською районною організацією Товариства Червоного Хреста м. Києва України, як орендарем та Управлінням освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, як підприємством-балансоутримувачем був укладений договір від 30.09.2015 № 16257 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі по тексту - договір).

Згідно з умовами договору орендодавець на підставі протоколу постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 25 вересня 2015 року № 43 та розпорядження Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 30 вересня 2015 року № 512 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлове приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, далі - об'єкт, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Озерна, 8-А, для розміщення гуманітарно-соціального центру по роботі з молоддю та надання соціальної медичної допомоги (п. 1.1. договору). Згідно з п. 1.2. договору останній визначає взаємовідносини сторін щодо строкового платного користування орендарем об'єктом.

Об'єктом оренди є нежитлове приміщення площею 200 кв.м., що знаходиться на першому поверсі нежитлової будівлі (ДНЗ № 613), згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що є невід'ємною частиною договору (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 2.4. договору орендар вступає у строкове платне користування об'єктом у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами договору та акту приймання-передачі об'єкта.

Орендна плата за користування об'єктом оренди становить 1 грн (одна гривня 00 копійок) на рік без ПДВ (п. 3.1. договору).

Договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 30 вересня 2015 року до 28 вересня 2018 року (п. 9.1. договору).

На підставі договору оренди на виконання умов останнього між сторонами був підписаний акт приймання-передачі орендованого майна від 30.09.2015.

25 січня 2016 року підприємством-балансоутримувачем була здійснена перевірка орендованого приміщення за участю представника відповідача 2 в результаті якої було складено акт та виявлено, що орендар займає приміщення площею 200, 00 кв.м., що відповідає укладеному договору від 30.09.2015 № 16257 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду. Орендоване приміщення використовується для розміщення гуманітарно-соціального центру по роботі з молоддю та надання соціально-медичної допомоги.

У лютому 2016 року Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації звернулося до прокуратури з листом від 05.02.2016 № 368 в якому повідомило про результати здійсненої перевірки 25.01.2016.

Спір у справі виник внаслідок того, що на думку прокурора договір оренди суперечить законодавству України, оскільки укладений з порушенням вимог Закону України «Про освіту», а тому останній важчає, що даний договір підлягає визнанню недійсним.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з урахуванням такого.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина 7 статті 179 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною 4 статті 179 Цивільного кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Статтею 215 Цивільного кодексу встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 року визначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмету і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Відповідно до пункту 5 статті 63 Закону України "Про освіту" об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Частиною 2 статті 18 Закону України "Про освіту" визначено, що навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Статтею 61 вказаного Закону встановлено, що фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування.

Додатковими джерелами фінансування є, зокрема, доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

У відповідності до частини 5 статті 63 Закону України "Про освіту" об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Згідно з пунктом 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється. Ці норми затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України №63 від 14.08.2001 року та розповсюджуються на загальноосвітні навчальні заклади І, І-ІІ, І-ІІІ ступенів, спеціалізовані школи І, ІІ, ІІІ ступенів, гімназії, ліцеї, колегіуми, які проектуються, будуються, реконструюються та ті, що функціонують незалежно від типу, форм власності та підпорядкованості.

Оскільки приміщення, яке передане в оренду знаходиться на першому поверсі нежитлової будівлі та є частиною будівлі дошкільного навчального закладу № 613, що перебуває на балансі Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, то воно може передаватись в оренду виключно для діяльності, пов'язаної з навчально-виховним процесом.

Зі змісту договору оренди (пункт 1.1.) вбачається, що орендоване приміщення за оспорюваним договором використовуються з метою розміщення гуманітарно-соціального центру по роботі з молоддю та надання соціальної медичної допомоги.

Отже, приміщення передано в орендне користування не для використання в навчально-виховному процесі, а тому має місце порушення ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" та ст. 63 Закону України "Про освіту".

Крім того, в матеріалах справи міститься належним чином засвідчена копія листа від 11.04.2016 № 14.1-78-1337 головного управління статистики у м. Києві в якому зазначено, що дошкільний навчальний заклад № 613 подав звіт № 85-к про свою діяльність за 2015 рік до головного управління статистики у м. Києві 29.02.2016.

Дошкільним навчальним закладом № 613 у судовому засіданні була подана належним чином засвідчена копія вищевказаного звіту з якої вбачається, що ДНЗ № 613 здійснювало свою діяльність, передбачену статутом у 2015 році.

Враховуючи, що належними та допустимими доказами підтверджується, що приміщення дошкільного навчального закладу № 613, яке розташована за адресою: м. Київ, вул. Озерна, 8-А виконує функції дошкільного навчального закладу, суд вважає, що спірне приміщення на момент укладення оспорюваного договору було дошкільним навчальним закладом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 р. передбачено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Прокурором доведено факт того, що оспорюваний договір суперечить нормам Закону України «Про освіту», а тому є правові підстави для визнання договору оренди недійсним.

Статтею 236 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Відповідно до вимог частини 3 статті 207 Господарського Кодексу України виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або частково, припиняється з дня набрання рішенням законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі, якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення.

Враховуючи, що договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 30.09.2015 № 16257 укладений між Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією, Оболонською районною організацією Товариства Червоного Хреста м. Києва України та Управлінням освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, укладено з порушенням норм чинного законодавства, позовні вимоги про визнання недійсним вказаного договору підлягають задоволенню.

Крім того, зважаючи, що вимога про зобов'язання Оболонської районної організації Товариства Червоного Хреста м. Києва України повернути приміщення, отримане по договору від 30.09.2015 № 16257 шляхом підписання акту приймання-передачі приміщення є похідною від вимоги про визнання недійсним договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 30.09.2015 № 16257, суд дійшов висновку, що зазначена вимога також підлягає задоволенню.

Отже, з огляду на те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, згідно ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49 статтями 82-85, Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Київської місцевої прокуратури № 5 в інтересах держави в особі Київської міської ради задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 30.09.2015 № 16257, укладений між Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією, Управлінням освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації та Оболонською районною організацією Товариства Червоного Хреста м. Києва України.

3. Зобов'язати Оболонську районну організацію Товариства Червоного Хреста м. Києва України повернути приміщення, отримане по договору від 30.09.2015 № 16257 шляхом підписання акту приймання-передачі приміщення.

4. Стягнути з Оболонської районної організації Товариства Червоного Хреста м. Києва України (04209, м. Київ, Оболонський район, вул. Озерна, 18-А, ідентифікаційний код 25666361, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь Київської місцевої прокуратури № 5 (04212, м. Київ, вул. М. Малиновського, 10, ідентифікаційний код 02910019, на р/р № 1062, ДКСУ м. Києва, МФО 820172) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

5. Стягнути з Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації (04205, м. Київ, вул. М. Тимошенка, 16, ідентифікаційний код 37371727, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь Київської місцевої прокуратури № 5 (04212, м. Київ, вул. М. Малиновського, 10, ідентифікаційний код 02910019, на р/р № 1062, ДКСУ м. Києва, МФО 820172) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 29 квітня 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань