РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2016Справа №910/5905/16

За позовом Публічне акціонерне товариство «Яворівський завод залізобетонних конструкцій»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАЛЬНИЙ ДІМ»

про стягнення 21 799,99 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Пилипович В.О.

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Яворівський завод залізобетонних конструкцій» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАЛЬНИЙ ДІМ» про стягнення заборгованості за договором поставки № ПП-0115 від 10.02.2016 р. у розмірі 21 799,99 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо поставки товару.

Ухвалою Господарського міста Києва від 01.04.2016 р. порушено провадження у справі № 910/5905/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 27.04.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Представник відповідача на виклик суду не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

При цьому суд відзначає, що ухвали суду направлялись відповідачу на вказану в позовній заяві та витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців адресу та отримані його представником, що підтверджується підписом останнього на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що учасники були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 27.04.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.02.2016 р. між Публічним акціонерним товариством «Яворівський завод залізобетонних конструкцій» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАЛЬНИЙ ДІМ» було укладено договір поставки № ПП-0115, за умовами якого відповідач зобов'язався передати у власність, а позивач прийняти і оплатити товар на умовах викладених в цьому договорі.

Згідно пункту 3.4. оплата всієї вартості товару, вказаного у рахунку, здійснюється шляхом 100% передоплати шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок, відповідача протягом двох банківських днів з моменту виставлення рахунку.

Відповідно до пункту 4.2. строк поставки товару - протягом трьох робочих днів після 100% передоплати.

Згідно пункту 4.4. датою поставки товару вважається дата отримання товару позивачем або третьою особою (перевізником) на складі відповідача, вказана в видатковій накладній.

Згідно пункту 6.1.1. відповідач зобов'язаний передати позивачу товар, погоджений сторонами, в строк та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до пункту 6.2.3. позивач зобов'язаний оплатити товар відповідно до умов договору.

На виконання умов договору № ПП-0115 від 10.02.2016 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАЛЬНИЙ ДІМ» виставлено позивачу рахунок на оплату № 7259 від 09.02.2016 р. на загальну суму 21 799, 99 грн.

Платіжним дорученням № 149 від 11.02.2016 р. Публічне акціонерне товариство «Яворівський завод залізобетонних конструкцій» перерахувало на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАЛЬНИЙ ДІМ» грошові кошти у розмірі 21 799, 99 грн., у якості оплати за арматуру згідно з рахунком № 7259 від 09.02.2016 р., засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи.

Крім того, в матеріалах справи міститься довідка про надходження коштів № Д5-В14/62/46 від 20.04.2016 р. за період з 11.02.2016 р. по 19.04.2016 р. видана Публічному акціонерному товариству «Яворівський завод залізобетонних конструкцій», згідно якої на рахунок позивача № 1 не надходили грошові кошти від відповідача за договором поставки № ПП-0115 від 10.02.2016 р.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що відповідач порушив умови договору № ПП-0115 від 10.02.2016 р. щодо поставки арматури в кількості 2 тонни, яка мала бути поставлена протягом трьох робочих днів з дня отримання 100% передоплати згідно даного договору.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи із умов договору № ПП-0115 від 10.02.2016 р. відповідач зобов'язаний був поставити обумовлений договором товар, протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання попередньої оплати від позивача.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідач заявлені до нього вимоги не спростував, правом надання відзиву не скористався, доказів виконання зобов'язань за договором № ПП-0115 від 10.02.2016 р. не надав, обставин щодо об'єктивних причин неможливості його виконання не навів.

Виходячи з аналізу положень ст. 693 Цивільного кодексу України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

При цьому, оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Обмеження заявника в праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням ч. 2 ст. 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України, викладений у рішенні від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Аналогічна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду України № 3-127гс11 від 28.11.2011 р. та від 16.09.2014 р., а також в постановах Вищого господарського суду України від 19.11.2013 р. у справі № 912/163/13-г, від 01.10.2013 р. у справі N 922/1176/13 та від 23.04.2014 р. у справі N 921/504/13-г/5.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оскільки наявними у справі документами підтверджується оплата позивачем вартості товару за договором № ПП-0115 від 10.02.2016 р., враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо поставки товару, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення суми богу у розмірі 21 799,99 грн.

Витрати по сплаті судового бору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Яворівський завод залізобетонних конструкцій» задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАЛЬНИЙ ДІМ» (03179, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 131, прим. 3 , ) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання судового рішення, на користь Публічного акціонерного товариства «Яворівський завод залізобетонних конструкцій» (81052, Львівська обл., Яворівський район, село Воля-Старицька, вул. Польова-Бічна, буд. 3, ) заборгованість у розмірі 21 799, 99 (двадцять одна тисяча сімсот дев'яносто дев'ять грн. 99 коп.) грн. та 1 378, 00 (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 04.05.2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.