Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

Іменем України

від 11 травня 2016 року у справі №927/295/16

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г., розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/295/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «АГЕНСТВО БЕЗПЕКИ «ТАЙФУН», юридична адреса: вул. Почтовая, 1ч, м. Луганськ, 91055; фактична адреса: бульв. Івана Лепсе, 23 «б», м. Київ, 03124

до відповідача: Державного підприємства «ДОСЛІДНЕ ГОСПОДАРСТВО «ІВКІВЦІ» ІНСТИТУТУ ОСОБА_1 ОСОБА_2 АГРАРНИХ НАУК УКРАЇНИ» , с. Івківці, Прилуцький район, Чернігівська область, 17580

про стягнення 364068грн.18коп.

у присутності представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 начальника юридичного відділу, довіреність №02-к від 01.02.2016

від відповідача: не зявився.

В судовому засіданні 11.05.2016 на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 121487грн.74коп. основного боргу по оплаті послуг з організації безпеки та охорони земельних ділянок, наданих в період з жовтня 2015 року по 10.01.2016 включно, 21334грн.53коп. пені, нарахованої за період з 15.10.2015 по 28.03.2016, 3806грн.14коп. інфляційних нарахувань, обчислених за період з листопада 2015 року по лютий 2016 року, 198000грн. штрафу у подвійному розмірі місячної оплати та 19439грн.77коп. штрафу у розмірі 7% вартості послуг, оплата яких прострочена.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобовязання в частині оплати послуг з охорони, наданих позивачем на підставі договору №28-к від 26.04.2015 на охорону обєкту. При цьому, обгрунтовуючи обмеження строку нарахування вартості послуг 10 січня 2016 року, позивач стверджує, що саме до цієї дати ним надавались послуги з охорони, які в подальшому були призупинені.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав. Відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається судом за наявними у ній матеріалами.

В судовому засіданні, яке відбулось 11.05.2016, прийняв участь представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення адресату.

Враховуючи, що явка представника відповідача не визнавалась господарським судом обовязковою, тому відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України участь в господарських засіданнях є правом сторони, яке вона реалізує на власний розсуд та яким відповідач не скористався. Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, з метою уникнення затягування вирішення спору, суд приходить до висновку про можливість здійснення розгляду справи за відсутності представника відповідача в засіданні господарського суду за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні, яке відбулось 11.05.2016, позивачем подано заяву про часткову відмову від позову, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 9000грн. основного боргу по оплаті послуг з організації безпеки та охорони земельних ділянок, наданих в жовтні 2015 року, а також 198000грн. штрафу у подвійному розмірі місячної оплати, 8936грн.22коп. пені, нарахованої за період з 15.10.2015 по 29.03.2016, 1215грн.38коп. інфляційних нарахувань, обчислених за період з жовтня 2015 року по березень 2016 року, за прострочення оплати послуг охорони, наданих в жовтні 2015 року.

Заява обґрунтована невірним визначенням позивачем розміру основного боргу за період стягнення, з яким позивач звернувся до суду з даною позовною заявою (жовтень 2015 року 10.01.2016), оскільки борг з оплати послуг, наданих в період з листопада 2015 року по 10.01.2016 включно відсутній.

Вищевказана заява про часткову відмову від позовних вимог підписана представником позивача ОСОБА_3 на підставі довіреності №02-к від 01.02.2016.

Як вбачається зі змісту довіреності №02-к від 01.02.2016, виданої на імя ОСОБА_3, позивачем уповноважено вказаного представника на вчинення такої процесуальної дії як повна або часткова відмова від позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що особа, яка підписала заяву про часткову відмову від позовних вимог, діяла в межах наданих їй позивачем повноважень.

В судовому засіданні, до прийняття часткової відмови позивача від позовних вимог, судом розяснено позивачу передбачені ч.2 ст.80 Господарського процесуального кодексу України наслідки вчинення такої процесуальної дії, які полягають у неможливості повторного звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Згідно із ст.22 Господарського процесуального кодексу України до прийняття рішення по справі позивач вправі відмовитись від позову. Господарський суд не приймає відмови від позову тільки, якщо ця дія суперечить законодавству або порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси. При цьому норми цього Кодексу не містять прямої заборони на відмову від частини заявлених вимог.

Судом встановлено, що дії позивача по відмові від частини позовних вимог не суперечать чинному законодавству, не порушують нічиї права та охоронювані законом інтерес.

Враховуючи вищевикладене, суд приймає відмову позивача від позовну в частині стягнення 112487грн.74коп. основного боргу, 12398грн.31коп. пені, 2590грн.76коп. інфляційних нарахувань та 19439грн.77коп. штрафу у розмірі 7% вартості послуг, оплата яких прострочена.

В силу п.4 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України відмова позивача від позову, яка прийнята судом, є підставою для припинення провадження у справі.

Отже, провадження у справі в частині стягнення 112487грн.74коп. основного боргу, 12398грн.31коп. пені, 2590грн.76коп. інфляційних нарахувань та 19439грн.77коп. штрафу у розмірі 7% вартості послуг, оплата яких прострочена належить припинити.

Таким чином, судом розглядаються по суті вимоги позивача про стягнення з відповідача 9000грн. основного боргу по оплаті послуг з організації безпеки та охорони земельних ділянок, наданих в жовтні 2015 року, а також 198000грн. штрафу у подвійному розмірі місячної оплати, 8936грн.22коп. пені, нарахованої за період з 15.10.2015 по 29.03.2016, 1215грн.38коп. інфляційних нарахувань, обчислених за період з жовтня 2015 року по березень 2016 року, за прострочення оплати послуг охорони, наданих в жовтні 2015 року.

У звязку із задоволенням клопотання позивача про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу, засідання господарського суду по розгляду даної справи проведені без фіксації технічними засобами. Хід судового процесу відображено у протоколах судових засідань.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представника позивача, зясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГЕНСТВО БЕЗПЕКИ «ТАЙФУН» (позивач у справі, виконавець за договором) та Державним підприємством «ДОСЛІДНЕ ГОСПОДАРСТВО «ІВКІВЦІ» ІНСТИТУТУ СІЛЬСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА ПІВНІЧНОГО СХОДУ ОСОБА_2 АГРАРНИХ НАУК УКРАЇНИ» (замовник за договором) укладено договір №28-к на охорону обєкту (далі за текстом рішення договір), за умовами якого виконавець надає замовнику послуги з організації безпеки та охорони земельних ділянок №1-№6 загальною площею 301,0га та №1-№14 площею 4996,9га, які знаходяться на праві постійного користування у замовника відповідно до державних актів на право постійного користування землею ІІ-ЧН №000384 та І-ЧН №000017, за адресою: Івковецької сільської ради та Ладанської селищної ради, та господарських споруд, що розташовані на зазначених ділянках та визначені в Дислокації (Додаток №2), що включає в себе забезпечення зовнішньої охорони майнових обєктів замовника, включаючи запобігання протиправному проникненню до них сторонніх осіб (територія охорони), а замовник сплачує за надані послуги за цінами що визначені у цьому договорі.

Відповідно до п.5.2. договору сума оплати за послуги виконавця становить 99000,00 (девяносто девять тисяч гривень 00 коп.) грн. з урахуванням ПДВ, який становить 16500,00 (шістнадцять тисяч пятсот гривень 00 коп.) грн. в місяць.

01 листопада 2015 року між сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору, відповідно до якої вони дійшли взаємної згоди замінити назву замовника Державне підприємство «ДОСЛІДНЕ ГОСПОДАРСТВО «ІВКІВЦІ» ІНСТИТУТУ СІЛЬСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА ПІВНІЧНОГО СХОДУ ОСОБА_2 АГРАРНИХ НАУК УКРАЇНИ» та викласти її в наступній редакції: «Державне підприємство «ДОСЛІДНЕ ГОСПОДАРСТВО «ІВКІВЦІ» ІНСТИТУТУ ОСОБА_1 ОСОБА_2 АГРАРНИХ НАУК УКРАЇНИ».

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач у справі є стороною договору №28-к від 26.04.2015 на охорону обєкту, якій належать права та обовязки замовника за договором, що також не оспорювалось сторонами в ході розгляду справи.

Відповідно до п.7.1. договору даний договір вважається укладеним і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Строк дії договору: з « 02» (05) травня 2015р. і укладається на невизначений строк.

Як вбачається з наданого до матеріалів справи примірника договору №28-к від 26.04.2015 на охорону обєкту, останній підписаний сторонами та скріплений їх печатками, що за умовами цього договору свідчить про набрання ним чинності.

Доказів розірвання або визнання недійсним вказаного договору в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу ст.629 Цивільного кодексу України договір №28-к від 26.04.2015 є обовязковим для виконання сторонами, що також не оспорювалось жодною із сторін в ході розгляду справи.

02 травня 2015 року між сторонами підписано акт взяття під охорону, відповідно до якого позивач згідно з договором №28-к від 26.04.2015 прийняв під охорону земельні ділянки №1-№6 площею 301,0га та №1-№14 площею 4996,9га, які знаходяться на праві постійного користування у замовника відповідно до державних актів на право постійного користування землею ІІ-ЧН №000384 та І-ЧН №000017, за адресою: Івковецької сільської ради та Ладанської селищної ради, та господарські споруди, що розташовані на зазначених ділянках, згідно з дислокацією.

Аналіз змісту договору №28-к від 26.04.2015, свідчить, що у звязку з його укладенням між сторонами виникли правовідносини з надання послуг, які регулюються нормами глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

На виконання договору позивачем в жовтні 2015 року надано відповідачі послуги з охорони вартістю 99000грн., що підтверджується актом надання послуг №736 від 31.10.2015, підписаним сторонами та скріпленим їх печатками.

Як вбачається із змісту вищевказаного акту, в ньому відсутні застереження замовника щодо якості, обсягу та вартості наданих послуг; він підписаний сторонами, що, в свою чергу, свідчить про належне виконання позивачем взятих на себе за договором зобовязань.

Факт надання позивачем послуг у визначених в акті обсягах в ході розгляду даної справи в місцевому господарському суді відповідачем також не оспорювався.

Відповідно до ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із п.5.3. договору оплата послуг здійснюється щомісячно за умови передоплати у розмірі 100% (сто відсотків), згідно виставленого виконавцем рахунку, але не пізніше 15-го (пятнадцятого) числа поточного місяця шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця.

З огляду на вищенаведену умову договору суд приходить до висновку, що відповідач мав оплатити послуги з охорони, надані позивачем в жовтні 2015 року, згідно з виставленим рахунком до 15.10.2015 включно.

На виконання п.5.3. договору позивачем на оплату послуг з охорони за жовтень 2015 року виставлено відповідачу рахунок №633 від 18.09.2015.

Відповідно до платіжного доручення №70 від 27.11.2015 відповідачем з посиланням у призначені платежу на рахунок №633 від 18.09.2015 сплачено позивачу за послуги охорони 40000грн., а відповідно до платіжного доручення №4 від 05.01.2016 з аналогічним призначенням платежу сплачено позивачу 50000грн.

Всього за послуги охорони згідно рахунку №633 від 18.09.2015 відповідачем сплачено позивачу 90000грн.

За повідомленням позивача більше коштів від позивача в рахунок оплати послуг охорони, наданих в жовтні 2015 року, не надходило, внаслідок чого станом на день подання позову за ним рахується борг в сумі 9000грн., який позивач просить стягнути з останнього в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Крім того, як зазначено в підп.2.3 п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Відповідачем на вимогу суду доказів оплати отриманих у спірний період послуг в повному обсязі в ході розгляду даної справи в місцевому господарському суді не надано; клопотання про витребування таких доказів в порядку ст.38 Господарського процесуального кодексу України у звязку з неможливістю самостійного їх подання не подано.

В силу ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодекс України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки на момент звернення до суду з даним позовом строк оплати послуг охорони сплив, тому суд приходить до висновку, що відповідачем порушено умови договору в частині своєчасної оплати наданих послуг, в звязку з чим заборгованість відповідача перед позивачем становить 9000грн.

Матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобовязання по оплаті в повному обсязі послуг охорони, наданих позивачем в жовтні 2015 року, на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, а тому з нього на користь позивача підлягає стягненню 9000грн. боргу.

Відповідно до підп.4.1.2. п.4.1. договору в разі несвоєчасної оплати послуг більше одного календарного місяця згідно розділу №5 цього договору, замовник сплачує виконавцю штраф у розмірі місячної оплати за цим договором помноженої на два.

Згідно із підп.4.1.4. п.4.1. договору в разі несвоєчасної оплати послуг в строк, зазначений в п.5.3. цього договору, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

З посиланням на вищенаведені умови договору позивач просить стягнути з відповідача 198000грн. штрафу у подвійному розмірі місячної оплати та 8936грн.22коп. пені, нарахованої за період з 15.10.2015 по 29.03.2016.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч.2 ст. 193, ч.1 ст. 216 та ч.1 ст. 218 Господарський кодекс України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч.2 ст.217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 Господарського кодексу України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч.4 ст.231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлено ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, ч.6 ст.231 Господарського кодексу України, ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч.4 ст.231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобовязань передбачено ч.2 ст.231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобовязань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст.627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобовязання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки згідно зі ст.549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст.230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Вищенаведена правова позиція щодо можливості застосування до боржника, який порушив виконання зобовязання, відповідальності у вигляді пені та штрафу одночасно викладена в постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі №3-24гс12.

Відповідно до ст.11118 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість застосування до відповідача за порушення строків оплати наданих позивачем послуг з охорони мір відповідальності у вигляді пені та штрафу одночасно.

Здійснивши перевірку правильності обчислення пені судом встановлено, що позивачем не враховано, що в дні часткової оплати вартості відповідачем послуг припиняється зобовязання відповідача в частині оплати наданих позивачем послуг на відповідну суму згідно зі ст.599 Цивільного кодексу України, а тому день виконання зобовязання в цій частині не є днем його прострочення і не включається до періоду часу, за який може стягуватись пеня.

До того ж відповідна правова позиція щодо порядку нарахування пені викладена в підп.1.9. п.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», згідно з якою день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Крім того, позивачем при розрахунку пені не враховано, що в 2016 році 366 днів.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобовязання по оплаті наданих позивачем послуг, разом з тим, з огляду на невірний розрахунок пені, суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню частково в сумі 8695грн.04коп.

Здійснивши перевірку правильності обчислення штрафу, судом встановлено, що розрахунок відповідає фактичним обставинам справи, здійснений з урахуванням умов договору і є арифметично вірним.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасної оплати відповідачем наданих позивачем послуг більше одного календарного місяця, а тому суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача 198000грн. штрафу є правомірною та підлягає задоволенню в повному обсязі.

В силу ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

З посиланням на вказану норму закону позивач просить стягнути з відповідача 1215грн.38коп. інфляційних нарахувань, обчислених за період з жовтня 2015 року по березень 2016 року.

В ході перевірки правильності обчислення інфляційної складової боргу, судом встановлено, що розрахунок здійснений з урахуванням фактичних обставин справи та арифметично вірно.

Враховуючи, що факт прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання підтверджується матеріалами справи, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань підлягає задоволенню в повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково і з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 9000грн. боргу, 198000грн. штрафу, 8695грн.04коп. пені та 1215грн.38коп. інфляційних нарахувань.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.193, 216, 217, 218, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, ст.530, 549, 599, 610, 612, 625, 627, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.22, 32, 33, 49, 75, 78, 80, 82-85, 11118 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Прийняти відмову позивача від позову в частині стягнення 112487грн.74коп. основного боргу, 12398грн.31коп. пені, 2590грн.76коп. інфляційних нарахувань та 19439грн.77коп. штрафу у розмірі 7% вартості послуг, оплата яких прострочена.

Провадження у справі в частині стягнення 112487грн.74коп. основного боргу, 12398грн.31коп. пені, 2590грн.76коп. інфляційних нарахувань та 19439грн.77коп. штрафу у розмірі 7% вартості послуг, оплата яких прострочена, припинити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «ДОСЛІДНЕ ГОСПОДАРСТВО «ІВКІВЦІ» ІНСТИТУТУ ОСОБА_1 ОСОБА_2 АГРАРНИХ НАУК УКРАЇНИ» , с. Івківці, Прилуцький район, Чернігівська область, 17580 (ідентифікаційний код 00729847) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГЕНСТВО БЕЗПЕКИ «ТАЙФУН», юридична адреса: вул. Почтовая, 1ч, м. Луганськ, 91055; фактична адреса: бульв. Івана Лепсе, 23 «б», м. Київ, 03124 (ідентифікаційний код 31441877) 9000грн. боргу, 198000грн. штрафу, 8695грн.04коп. пені, 1215грн.38коп. інфляційних нарахувань та 3253грн.66коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення підписано 16 травня 2015 року.

Суддя Т.Г. Оленич