РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2016Справа №910/7159/16

За позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів

Шевченківського району»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче

підприємство «Престехсинтез»

Про стягнення 24 087,22 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Яковіщук Я.М. -по дов. № 03-Д від 04.01.2015

від відповідача Михальченко В.М. - по дов. № 5/2 від 16.02.2016

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Престехсинтез» про стягнення 24 087,22 грн., з яких: 21 391,28 грн. основного боргу, 1 6210,56 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 1 085,38 грн. - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників № 331 від 02.04.2007.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 порушено провадження у справі № 910/7159/16 та розгляд справи призначено на 10.05.2016.

Відповідач у поданому 05.05.2016 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що позивачем не конкретизовано за які саме комунальні послуги існує борг. зазначає, що у приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Якіра, 19-А, оф. 33 опалення відсутнє. Відповідач не отримував від позивача послуги з постачання холодної води та центрального опалення, тому заборгованості за ці послуги не може бути. Відповідачем в порядку ст. 267 Цивільного кодексу України заявлено про застосування строку позовної давності по сплаті боргу за комунальні послуги з 2008 по 2012 роки, у зв'язку з чим просить в позові відмовити повністю.

Позивач в судовому засіданні 10.05.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 10.05.2016 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 10.05.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

02.04.2007 між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради (сторона-1) та Науково-виробничим підприємством «Престесинтез» (сторона-2) було укладено договір про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників № 331 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору сторона-1 здійснює нарахування та збір платежів на користь виробників послуг за спожиті стороною-2 комунальні послуги (теплова енергія, холодне водопостачання, водовідведення тощо), в обсягах та за тарифами.

Згідно з п. 1.2. договору сторона-2 користується приміщенням загальною площею 56,4 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Якіра, 19-А на підставі свідоцтва про право власності.

Згідно загальних положень статуту Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», який зареєстрований державним реєстратором Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації 27.06.2012, Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість наданих комунальних послуг за період з 18.09.2010 по 31.08.2012, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість та нараховані збитки від зміни індексу інфляції та 3% річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки відповідно до договору.

Пунктом 5.1. договору сторонами погоджено, що договір діє з моменту укладення по 01.04.2008.

Відповідно до п. 5.4. договору у разі закінчення дії договору і відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Сторонами доказів в підтвердження виявлення небажання продовжувати договірні правовідносини не подано.

Відповідно до п. 2.1.1. договору сторона-1 зобов'язується на підставі розрахунків виробників послуг по першій вимозі сторони-2 інформувати його про кількість та вартість спожитих ним комунальних послуг.

Згідно з п. 2.1.2. договору сторона-1 зобов'язується в 3-х денний термін з моменту надходження від виробників послуг розрахунків надати власнику або орендарю платіжне доручення (квитанцію) про суму сплати спожитих ним комунальних послуг.

З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за надані комунальні послуги вбачається, що борг в розмірі 21 391,28 грн. є боргом за опалення.

Позивачем до позовної заяви додано з посиланням на договір № 331 від 02.04.2007 наступні рахунки на оплату опалення: № 1692 від 30.11.2010, № 4885 від 22.12.2010, № 797 від 24.01.2011, № 5104 від 23.02.2011, № 7735 від 28.03.2011, № 8671 від 20.04.2011, № 13836 від 13.05.2011, № 30156 від 04.11.2011, № 35122 від 13.12.2011, № 1228 від 11.01.2012, № 3772 від 08.02.2012, № 9859 від 29.02.2012, № 34973 від 30.04.2012, № 61611 від 31.07.2012.

Рахунки у кількості 14 штук про сплату послуг були надіслані позивачем відповідачу разом з претензією від 16.07.2015 про сплату заборгованості в розмірі 21 391,28 грн. рекомендованою кореспонденцією 16.07.2015.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказів того, що позивачем щомісячно у спірний період надавалась відповідачу рахунки про сплату наданих послуг не подано.

В матеріалах справи наявний акт від 02.07.2012, складений за участю представників Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради та Науково-виробничим підприємством «Престесинтез», яким засвідчений той факт, що в приміщеннях за адресою: м. Київ, вул. Якіра, 19-А відсутнє центральне опалення, радіатори внутрішньо будинкового опалення та магістральні труби опалення будинку.

Документального підтвердження того, що у спірний період в приміщеннях були наявні відповідні прилади для опалення не подано.

Відповідно до п. 3.1.1. договору сторона-2 зобов'язується в 3-х денний термін після надходження платіжного доручення (квитанції), але не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, сплатити вартість спожитих комунальних послуг та інформувати про це сторону-1 в зазначений період.

Доказів того, що у період дії договору до початку спірного періоду відповідач здійснював оплату послуг за опалення не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Позивачем в порушення зазначених вимог належних та допустимих доказів в підтвердження того, що відповідач у заявлений позивачем період спожив комунальні послуги у вигляді опалення не подано.

Всупереч названим нормам законодавства позивачем не доведено порушення прав позивача з боку відповідача щодо несплати послуг в розмірі 21 391,28 грн.

Вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є похідними від вимоги про стягнення боргу за комунальні послуги, підтвердження надання яких не подано, також задоволенню не підлягають.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідач у відзиві просив суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

Згідно з п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що строк позовної давності для пред'явлення позивачем вимог по сплаті послуг за період з 18.09.2010 по 31.08.2012 робіт станом на день звернення до суду з позовом пропущено.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Заява відповідача про застосування строків позовної давності не приймається судом до уваги, оскільки суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установив, що право позивача на захист якого він просить відповідачем не порушено, отже, приймається рішення про відмову у задоволенні позову через його необґрунтованість.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 16.05.2016.

Суддя В.В.Сівакова