ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" травня 2016 р. Справа № 926/773/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» м.Чернівці До Управління освіти Хотинської районної державної адміністрації м.Хотин Чернівецької області Про стягнення заборгованості в сумі 217587,64 грн.
Суддя С.М. Гушилик За участю представників: Від позивача: ОСОБА_1 представник (дов. №01/1351 від 24.03.2016р.) Від відповідача: ОСОБА_2 юрист (дов. № 01/12-608 від 05.05.2016р.)

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» м.Чернівці 21.04.2016 року звернулося з позовом до Управління освіти Хотинської районної державної адміністрації м.Хотин Чернівецької області про стягнення заборгованості в сумі 217587,64 грн., з яких 184324,97 грн. сума основного боргу, 27660,20 грн. пеня, 1890,30 грн. 3% річних та 3712,17 грн. інфляційних.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між ним та відповідачем було укладено договір про постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015/ТП-БО-7803619 від 13.10.2015 року, за яким позивач постачає природний газ відповідачу, а останній в свою чергу взяв на себе зобовязання оплатити його вартість. В порушення умов договору відповідач свої зобовязання виконував неналежним чином, що призвело до виникнення заборгованості за період з листопада по грудень 2015 року в сумі 184324,97 грн. За невиконання умов договору позивач у відповідності до п.6.2.2 договору нарахував відповідачу пеню в сумі 27660,20 грн., та у відповідності до вимог ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних в сумі 1890,30 грн. і збитки завдані інфляцією в сумі 3712,17 грн.

Ухвалою суду від 21.04.2016 року порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 11.05.2016 року.

До початку судовгого засідання, яке відбулося 11.05.2016 року відповідач надав відзив на позов, з якого вбачається, що він визнає позовні вимоги в частині нарахування суми заборгованості та просить відмовити позивачу в задоволенні його вимог в частині нарахованої пені, 3% річних і інфляційних, так як заборгованість виникла не його вини.

Заслухавши представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ :

13.10.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» (постачальник) та Управлінням освіти Хотинської районної державної адміністрації (споживач) було укладено договір про постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015/ТП-БО-7803619 (далі договір).

Відповідно до умов п.1.1 договору постачальник зобов'язується поставляти споживачеві в обсягах і порядку, для забезпечення потреб споживача природний газ, а останній зобов'язується оплатити вартість газу на умовах даного договору.

Передача газу за договором здійснюється на межах балансової належності обєктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування. Перелік комерційних вузлів обліку газута газоспоживаючого обладнання визначається сторонами в додатку 1 до договороу (п.1.2 договору).

Розрахунки за реалізований споживачеві газ здійснюються за цінами та тарифами, що встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (п.4.1 договору).

Сторони домовились, що ціна газу розрахована відповідно до п.п.4.1 і 4.2 договору є обовязковою для сторін з дати набрання нею чинності. Визначена на її основі вартість газу буде застосовуватись сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунки за газ згідно з умовами договору (п.4.4 договору).

Згідно з п.4.6 договору оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем на умовах щомісячної 100% попередньої оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку 3 до договору, не пізніше ніж за три робочих дні до початку розрахункового періоду. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунокввий період до дати здійснення оплати, споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахноку не пізніше 1-го числа місяця наступного за розрахунковим.

Відповідно до п.10.1 договору сторони поодили, що останній набирає чинності з дня його укладення, але поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 01.07.2015 року і діє до 31.12.2015 року, а в частині проведення споживачем розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Позивча надав відповідачу послуги з постачання природного газу відповідно до договору, протягом листопада грудня 2015 року на загальну суму 1406432,97 грн., що підтверджено підписаним сторонами актами приймання-передачі природного газу за відповідний період.

Проте, в порушення умов договору відповідач розрахунок провів частково, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 184324,97 грн., яку відповідач також визнав, підписавши акт звірки розрахунків від 07.04.2016 року.

Пунктом 6.2.2 договору сторони узгодили, що у разі порушення споживачем строків оплати передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Крім того, споживач несе відповідальність відповідно до ч.2 ст.625 Цивіьного кодексу України щодо оплати інфляційних та річних.

Дані про визнання договору у встановленому законом порядку недійсним відсутні.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, що кореспондується із ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, однак відповідач неналежним чином виконав свій обовязок щодо проведення розрахунку за отриману продукцію, що стало підставою для нарахування штрафних санкцій.

Згідно ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Зокрема, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, частиною 6 статті 231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 2 ст.551 ЦК України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно ч.2 ст.265 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок пені, інфляційних і 3% річних наданий позивачем та враховуючи умови договору і вимоги чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 27660,20 грн., збитки завдані інфляцією в сумі 3712,17 грн. та 3% річних в сумі 1890,30 грн. правомірно.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Враховуючи вимоги ч.5 ст.49 Господарського процесуального кодексу України, суд також вирішив, що судові витрати слід віднести на відповідача, з вини якого спір безпідставно доведено до розгляду судом.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Управління освіти Хотинської районної державної адміністрації м.Хотин Чернівецької області, вул.Незалежності, 30, (код 39967399) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» м.Чернівці вул. Винниченка, 9-А, (код 39584988) 184324,97 грн. боргу, 27660,20 грн. пені, 1890,30 грн. 3% річних, 3712,17 грн. інфляційних та 3263,81 грн. судового збору.

Повний текст рішення складено 11.05.2016 року

Суддя С.М. Гушилик