РІШЕННЯ

"28" квітня 2016 р.Справа № 921/886/15-г/17
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: приватного підприємства "Оліяр", с.Ставчани Пустомитівського району Львівської області

до відповідача: приватного підприємства "АГРОН", с.Товтолуг Тернопільського району Тернопільської області

про стягнення 1118502грн санкцій, нарахованих за порушення строків поставки товару за умовами контракту №05-01/230615 від 23.06.2015р.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 01.04.2016р.;

відповідача: ОСОБА_2, довіреність №б/н від 17.09.2015р.

В судовому засіданні представникам сторін розяснено їх процесуальні права та обовязки, передбачені статтями 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Судом в порядку ст. 811 ГПК України фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася у звязку з відсутністю відповідних клопотань сторін.

Водночас, відповідно до ухвали господарського суду від 14.09.2015 року з урахуванням заявленого позивачем клопотання №09092015 від 09.09.2015 року в порядку ст. 74-1 ГПК України судові засідання 22.09.2015 року та 15.10.2015 року проводилися в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручено господарському суду Львівської області.

Позивач - приватне підприємство "Оліяр", с.Ставчани Пустомитівського району Львівської області, звернувся 27.08.2015р. (згідно відтиску штемпеля відділення поштового звязку на поштовому конверті) до господарського суду Тернопільської області з позовом до приватного підприємства "АГРОН", с.Товтолуг Тернопільського району Тернопільської області, про стягнення 1118502грн, з яких: 968400,00грн штрафу та 150102,00грн неустойки, нарахованих за порушення строку поставки товару відповідно до умов контракту №05-01/230615 від 23.06.2015р.

Позов обґрунтовується наступними документами: розрахунком розміру штрафу та неустойки; копією контракту про поставку майбутнього врожаю 2015 року № 05-01/230615 від 23.06.2015р.; копією специфікації №1 (додаткова угода №1 до контракту №05-01/230615 від 23.06.2015р.); копією графіку поставок ріпаку урожаю 2015 року (додаток №1 до контракту №05-01/230615 від 23.06.2015р.); копією листа ПП "Агрон" №172 від 01.07.2015р. про відмову від укладення контракту по причині неможливості виконати його умови, іншими документами.

Ухвалою суду від 03.09.2015р. порушено провадження у справі та судове засідання призначено на 22.09.2015р. з оголошенням перерви в судовому засіданні до 15.10.2015 року по причині необхідності витребування додаткових доказів.

В судовому засіданні 22 вересня 2015р. представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що відповідачем не було поставлено товар в строк, обумовлений в Додатку №1 до ОСОБА_3, чим безпідставно порушено взяті зобов'язання, а відтак повинен нести відповідальність у вигляді сплати неустойки та штрафу, визначені пунктом 4.7 ОСОБА_3, в розмірі 1118502,00грн.

Представник відповідача заперечив позовні вимоги з мотивів, викладених у відзиві на позов (вх.№20254 від 22.09.2015р.), зокрема вважає, що між ПП "АГРОН" та ПП "Оліяр" відсутні договірні відносини. Відповідно до п.8.4 ОСОБА_3 додаткові угоди та додатки до цього контракту є його невід'ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені в письмовій формі, підписані сторонами та скріплені печатками юридичних осіб. Оскільки станом на 1 липня 2015 року ПП "АГРОН" не отримувало підписаного підприємством "Оліяр" примірників контракту, Додатку до ОСОБА_3 №1, відповідач 02.07.2014р. листом №174 повідомив про його не укладення, оскільки вважав, що Позивач не має наміру підписувати текст ОСОБА_3.

До початку судового засідання 15.10.2015р. представник позивача подав письмові пояснення (вх.№21350 від 07.10.2015р.), в яких зазначив, що відповідач отримав примірник договору з додатками, котрий підписаний обома сторонами 06.07.2015р. Стверджує, що ні Господарський кодекс України, ані Цивільний кодекс України не містять вимог щодо того, що оферта повинна бути обов"язково підписана особою, що робить оферту, адже ні оферта, ні акцепт по своїй правовій природі не є правочинами.

Відповідач в судове засідання 15.10.2015р. не прибув. Водночас надіслав суду клопотання (вх.№21835 від 15.10.2015р.) про розгляд справи без його участі; також просив суд в порядку ч.1 ст.79 ГПК України зупинити провадження по справі до вирішення повязаної з неї іншої справи за № 921/1043/15-г/17, порушеної за позовом ПП "АГРОН" до ПП "Оліяр", про визнання ОСОБА_3 від 23.06.2015р. недійсним, долучивши до клопотання копію ухвали суду від 13.10.2015р. про порушення провадження по справі.

Дане клопотання судом задоволено, про що 15.10.2015р. в порядку ч.1 ст.79 ГПК України винесено ухвалу про зупинення провадження у справі до набрання чинності рішенням господарського суду Тернопільської області у справі №921/1043/15-г/17.

Рішенням господарського суду від 08.12.2015р. у справі №921/1043/15-г/17 відмовлено у задоволенні позовних вимог приватному підприємству "АГРОН" з підстав, передбачених ст.ст.215, 229 ЦК України.

Дане рішення господарського суду Тернопільської області набрало законної сили, оскільки постановою Львівського апеляційного господарського суду від 22.03.2016р. залишено без змін (копію постанови апеляційної інстанції долучено до справи після повернення 04.04.2016р. матеріалів справи №921/1043/15-г/17 на адресу місцевого суду).

15.04.2016р. відповідач звернувся до господарського суду з клопотанням б/н від 14.04.2016р. (вх.№8758) про поновлення розгляду справи, оскільки підстави, що зумовили зупинення провадження у справі, відпали.

Ухвалою суду від 18.04.2016р. провадження у справі поновлено в порядку ст.79 ГПК України, а судове засідання призначено на 28.04.2016р. на 11:00год.

В судовому засіданні представник позивача заявив клопотання №118 від 27.04.2016р. про зупинення провадження у справі, зазначивши про те, що підприємством подано касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції у справі №921/1043/15-г/17.

Дане клопотання до задоволення не підлягає, оскільки позивачем не подано , а судом не здобуто відповідно до відомостей, отриманих з бази даних "Діловодство спеціалізованого суду" доказів прийняття Вищим господарським судом України касаційної скарги ПП "Оліяр" до свого провадження, відтак, суд не вбачає правових підстав для зупинення провадження у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

23 червня 2015 року Приватним підприємством "ОЛІЯР" (далі відповідач) надіслано Приватному підприємству "АГРОН" в електронному вигляді два примірники проекту ОСОБА_3 № 05-01/230615 про поставку майбутнього врожаю 2015 від 23 червня 2015 року, за умовами якого Постачальник зобов'язався поставити Покупцю ріпак урожаю 2015 року (далі Товар) відповідно до специфікації, яка є невід'ємною частиною даного контракту, а покупець зобовязався прийняти цей товар і сплатити за нього визначену ОСОБА_3 ціну (п.1.1 ОСОБА_3).

24 червня 2015 року ПП "Агрон" надіслано ПП "Оліяр" підписані та скріплені печаткою підприємства примірники даного ОСОБА_3.

Як вбачається з долученого позивачем ОСОБА_3 05-01/230615 про поставку майбутнього врожаю 2015 року, останній підписаний зі сторони Постачальника (відповідача у справі) директором ОСОБА_4, а зі сторони Покупця (позивача) в.о. ОСОБА_5 Також даними особами підписано додатки до ОСОБА_3 (графік поставок ріпаку та Специфікацію № 1).

З витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 20940802 від 28.07.2015р. та № від 11.09.2015 року слідує, що на час підписання спірного ОСОБА_3 керівником та одночасно засновником підприємства "Агрон" була ОСОБА_4 а керівником ПП "Оліяр" ОСОБА_6 з 06 січня 2015 року.

Відповідно до пункту 1.2 контракту якість, асортимент Товару, одиниця виміру, загальна кількість Товару узгоджується Сторонами та визначається специфікацією, що є додатковою угодою до цього контракту. Орієнтовна кількість товару, що підлягає поставці, становить 1200 тон. Строк поставки визначається згідно графіку поставок додаток №1, що є невід'ємною частиною даного ОСОБА_3 .

В розділі ІІ описано кількість та якість продукції, в розділі ІІІ ціна контракту та порядок розрахунків, в розділі ІV відповідальність сторін, в розділі V порядок вирішення спорів.

Письмові листування та усні домовленості, що були досягнуті Сторонами та не знайшли відображення у тексті ОСОБА_3, втрачають силу з моменту підписання цього ОСОБА_3 (п.6.6).

Також, за умовами контракту, датою поставки товару вважається дата підписання сторонами видаткової накладної (п.п.2.1-2.3 ОСОБА_3).

Вказаний у п.1.2. ОСОБА_3 товар повинен бути поставлений покупцеві за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Ставчани, ПП "Оліяр", якщо інше не передбачено в додатковій угоді (специфікації) (п.2.2 ОСОБА_3).

Відповідно до п.3.1. ОСОБА_3 орієнтовна ціна контракту становить 9684000,00грн (8070грн за 1 тонну ріпаку з ПДВ) та складається із суми вартості кожної партії Товару, визначеної у відповідній додатковій угоді на поставку товару. Остаточна ціна ОСОБА_3 визначається в залежності від офіційного курсу НБУ долару до гривні, кількості поставленого Товару, результатів прийняття Товару по якості в порядку, визначеному цим контрактом.

У разі відмови постачальника від поставки (частково поставки) товару та його завантаження, покупець вправі вимагати від постачальника у строк вказаний у вимозі, надісланій покупцем на адресу постачальника, повернути зворотно перераховані кошти за товар (частину товару) та сплатити штраф у розмірі 10% річних від ціни контракту, визначеної у п.3.1 ОСОБА_3 (п.4.4 ОСОБА_3).

За порушення строку поставки Товару, визначеного п.1.2 ОСОБА_3, постачальник сплачує покупцю неустойку в розмірі 0,1% за кожен день прострочки від вартості непоставленого (недопоставленого) Товару, а також штраф у розмірі 10% від вартості непоставленого (недопоставленого) Товару (п.4.7 ОСОБА_3).

Додатковою угодою №1 до контракту (Специфікація №1) сторонами узгоджено ціну на товар.

Додатком №1 до контракту №05-01/230615 від 23.06.2015 року визначено графік поставок ріпаку урожаю 2015 року.

Відповідач стверджує, що Графік поставок ріпаку урожаю 2015р. позивачем було надіслано пізніше-26 червня 2015 року та підписано ПП "Агрон" шляхом проставляння факсиміле підпису директора ОСОБА_4 з відтиском печатки ПП "Агрон" та в електронному вигляді направлено позивачу у справі.

Оскільки позивач тривалий час не підписував проекту ОСОБА_3 з додатками, відповідач листом №172 від 01.07.2015 року повідомив позивача про те, що укладати даний контракт підприємство не буде по причині неможливості виконання деяких його умов, а листом №174 від 02.07.2015р. просив вважати даний контракт недійсним, посилаючись на ч.1 ст.638 ЦК України, якою передбачено, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі дійшли згоди з усіх істотних умов договору.

При цьому вказував, що контракт зі сторони ПП "Оліяр" не підписано, відповідно в письмовій формі правочин не укладено, а тому немає юридичної сили. Такі дії позивача щодо не підписання тексту контракту та не направлення примірника даного договору підприємству поставили під сумнів наміри ПП "Оліяр" укладати даний правочин, у зв'язку з цим ПП "Агрон" повідомило про вихід з переговорного процесу та відмову від укладення контракту. В подальшому жодних дій щодо поставок товару на виконання умов ОСОБА_3 здійснено не було.

Як зазначено у пункті 6.8 ОСОБА_3, даний контракт укладений за допомогою засобів факсимільного та/або електронного звязку є обовязковим до виконання в повному обсязі і є прирівняний до оригіналу, до моменту обміну оригіналами примірників даного ОСОБА_3. Причому факсимільні та/або електронні копії такого ОСОБА_3, що знаходяться у кожної зі Сторін мають бути повністю однаковими за змістом (аутентичними), а також повинні мати копії печаток кожної зі Сторін та підписи вповноважених осіб Сторін. ОСОБА_3 підписаний таким чином буде вважатися укладеним та дійсним з дати, вказаної на факсимільних/електронних копіях.

Додаткові угоди та додатки до ОСОБА_3 є його невід'ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками (п.8.4 ОСОБА_3).

В Розділі VI Інші умови сторони домовились, що будь-які зміни і/чи доповнення до даного ОСОБА_3 вважаються дійсними лише за умови, якщо вони зроблені в письмовій формі і підписані повноваженими представниками обох сторін (п.6.7).

За твердженням позивача, факт укладення ОСОБА_3 є доведеним, оскільки 23.06.2015 року підприємство надіслало відповідачу проект контракту, тобто надіслало в порядку ст.641 ЦК України оферту укласти договір та відповідач акцептував оферту в розумінні ст.642 ЦК України, підписавши даний контракт, скріпивши печаткою підприємства та відправивши його на адресу Позивача, тим самим висловивши свою волю до настання правових наслідків.

А тому за порушення відповідачем умов контракту №05-01/230615 від 23.06.2015р. в частині не здійснення поставок ріпаку позивачем нараховано 968400,00 грн. штрафу та 150102,00грн неустойки (за 155 днів), які останній просить стягнути в примусовому порядку, оскільки відповідач у відповіді б/н від 09.07.2015 року на претензію №03-07-15 відмовився від задоволення вимог щодо сплати штрафу з підстав їх необґрунтованості, безпідставності та з огляду на відсутність між сторонами договірних зобов"язань.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних міркувань.

За приписами частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 ст.202 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Порушення відповідачем термінів поставки товару стало підставою для звернення позивача з даним позовом про стягнення з відповідача передбаченої у п.4.7 ОСОБА_3 про поставку майбутнього врожаю неустойки у розмірі 150102,00грн та 968400грн штрафу.

Водночас, згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України).

Заходи відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій визначено частиною 1 статті 216 ГК України та частиною 1 статті 546 ЦК України.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов'язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч.1-3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст.610 ЦК України.

У відповідності до ст.509 ЦК України, ст.173 Господарського кодексу України (надалі ГК України), в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом встановлено, що у пункті 4.7 контракту сторони передбачили відповідальність за порушення строку поставки Товару, у вигляді сплати неустойки в розмірі 0,1% за кожен день прострочки від вартості непоставленого (недопоставленого) Товару, а також штрафу у розмірі 10% від вартості непоставленого (недопоставленого) Товару, які постачальник сплачує покупцю (розрахунок знаходиться в матеріалах справи).

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо факту укладення між сторонами 23 червня 2015 року даного ОСОБА_3, що послугував підставою нарахування позивачем заявлених санкцій, то господарський суд такі доводи оцінює критично. При цьому судом враховано таке.

В провадженні господарського суду Тернопільської області знаходилася справа за № 921/1043/15-г/17, порушена за позовом ПП "АГРОН" до ПП "Оліяр", про визнання ОСОБА_3 №05-01/230615 про поставку майбутнього врожаю від 23 червня 2015р. недійсним з підстав, визначених статтею ст.ст.203, 205, 229 ЦК України.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 08.12.2015р. у справі №921/1043/15-г/17, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог Приватного підприємства "АГРОН", с.В.Гаї Тернопільського району Тернопільської області.

Приймаючи рішення місцевий господарський суд зробив висновок про досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору поставки, які випливають із загальних положень про договір купівлі-продажу (предмет, кількість, якість, ціна та строк), а також про дотримання сторонами вимог, котрі ставляться до договору поставки і випливають із ст. 712 ЦК України, за винятком строку поставок товару, оскільки матеріалами справи підтверджено, що графік поставок до контракту підписувався не керівником підприємства, а іншою службовою особою шляхом проставляння факсиміле.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи постанову 22 березня 2016 року, дійшов висновку про не укладеність даного правочину, оскільки Сторони, ведучи переговори шляхом електронного листування не підписали єдиний документ ОСОБА_3 у відповідності до приписів п. 6.8 такого, а відтак процес укладення ОСОБА_3 не є завершеним. При цьому суд апеляційної інстанції зіслався на п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" та п.2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", та констатував, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не може визнаватися недійсним.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що наявні в матеріалах справи три примірники ОСОБА_3 мають розбіжності, а сам ОСОБА_3 у вигляді єдиного документа, підписаного уповноваженими представниками сторін та скріпленого їхніми печаткам, як це передбачено в п.6.8 ОСОБА_3 сторонами не подано; крім примірників, укладених засобами факсимільного та/або електронного звязку, обмін оригінальними примірниками даного ОСОБА_3 між сторонами не відбувся; укладення додатків до ОСОБА_3 (Специфікації та графіку поставок) як невідємних частин ОСОБА_3 передбачено лише у письмовій формі з підписами та печатками Сторін (п.8.4 ОСОБА_3). Тому колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що Сторонами не погоджено ні остаточного тексту ОСОБА_3, ані усіх його істотних умов.

При цьому судом додатково зазначено, що сторони не приступили до виконання спірного контракту не лише в частині поставки ріпаку, але й в частині виконання пунктів 6.8, 6.10 такого (обміну документами та підписання оригінального примірника ОСОБА_3).

Дана постанова Львівського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 року у справі № 921/1043/15-г/17 набрала законної сили та є чинною на день прийняття судом рішення.

Відповідно до ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За приписами статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В той же час, відповідно до змісту ст.215 ЦК України та роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України в п.8 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року №9, недійсним може бути визнано лише укладений договір (правова висновок Верховного Суду України викладений у рішенні від 14 вересня 2011 року у справі №6-124108вс09).

З урахуванням встановлених обставин, твердження позивача про невиконання відповідачем договірних зобов'язань не заслуговують на увагу, оскільки при розгляді спору щодо визнання недійсним Контракту судом зроблено висновок про те, що між сторонами ОСОБА_3 №05-01/230615 від 23.06.2015р. на поставку майбутнього врожаю не було укладено, а отже такий договір не створює прав та обов'язків для сторін.

Наведене виключає можливість задоволення позову щодо стягнення 968400,00 грн. штрафу та 150102,00 грн. неустойки за невиконання договірних зобов'язань.

Судові витрати, в силу ст.49 ГПК України, покладаються на позивача у справі.

В судовому засіданні 28.04.2016р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду відповідно до ст.85 ГПК України.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст.6, 11, 15, 16, 509, 525-526, 530, 549, 551, 712 ЦК України, ст.ст.193, 230-232 ГК України, ст.ст. 1, 2, 42-47, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 811, 82-85, 116, 117 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони, прокурор, треті особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено "11" травня 2016року.

Суддя Н.О. Андрусик