ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2016 р.Справа № 922/1099/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом КП "Харківські теплові мережі", м. Харків
до ФОП ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення коштів в сумі 20 534,76 грн.
за участю сторін:

позивача - Падалко О.О.

відповідача - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016 року до Господарського суду Харківської області звернулося Комунальне підприємство " Харківські теплові мережі" (надалі - позивач) та просить суд стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (надалі - відповідач) борг станом на 28 березня 2016 рік за неналежне виконання договірних зобов*язань за період з лютого 2012 року по лютий 2016 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на договір № 3171 про постачання теплової енергії від 01.08.2002 року.

Відповідач через канцелярію суду надав відзив на позов та просить відмовити у повному обсязі, оскільки договір № 3171 про постачання теплової енергії від 01.08.2002 року припинив свою дію, крім того позивачем пропущений строк позовної давності починаючи з лютого 2012 року по 05.04.2013 року.

Окремою заявою відповідач просить суд застосувати строк позовної давності з лютого 2012 року по 05.04.2015 року у зв*язку з чим, позивачем пропущений строк nfrj; для стягнення штрафних санкцій .

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем відповідачем укладено договір про постачання теплової енергії № 3171 від 01.08.2002 року за умовами якого енергопостачальна організація зобов'язалась постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору, а споживач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (а. с. 10-14).

В п. 10.1, 10.2 зазначеного договору сторони встановили строк дії договору до 31.12.2002 р. та погодили випадки, з яких цей договір припиняє свою дію, а саме: закінчення строку, на який він був укладений; взаємна згода сторін; прийняття рішення господарським судом Харківської області та ліквідація сторін.

Згідно п. 10.4 договору № 3171 про постачання теплової енергії від 01.11.2001 р., договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

В матеріалах справи відсутні докази припинення дії договору № 3171 про постачання теплової енергії від 01.08.2002 р. або визнання цього договору недійсним у встановленому законодавством порядку.

В Додатках № 1, 2 до договору № 3171 про постачання теплової енергії від 01.08.2002 р. сторони узгодили порядок та обсяги постачання теплової енергії споживачу, а також орієнтовану вартість теплової енергії.

Вказані додатки до договору про постачання теплової енергії підписані відповідачем без зауважень.

Тобто, підписуючи Додатки № 1, 2 до договору № 3171 про постачання теплової енергії від 01.09.2002 р., відповідач схвалив обсяги постачання теплової енергії та підтвердив свій обов'язок по сплаті вартості спожитої ним теплової енергії.

В матеріалах справи відсутні докази визнання недійсними в установленому законом порядку договору № 3171 про постачання теплової енергії від 01.08.2002 р. та додатків № 1, 2 до цього договору .

На підставі зазначеного договору позивачем відповідачу були направлені рахунки за спожиту теплову енергію.

Так, рахунки за лютий, березень та квітень 2012 року направлені 18.06.2012 року ( а.с.15-19).

Рахунки за жовтень, листопад , грудень 2012 року, січень, лютий, березень , квітень 2013 року направлені відповідачу 04.07.2013 року ( а.с.21-29).

Рахунки за жовтень, листопад, грудень, 2013 року, за січень, лютий, березень , 2014 року, направлені 16.07.2014 року. ( а.с.31- 39).

Рахунки за жовтень, листопад, грудень 2014 року, та за січень, лютий, березень, квітень 2015 року направлені 03.06.2015 року ( а.с.46-53).

Рахунки за жовтень, листопад, грудень 2015 року, січень та лютий, 2016 року направлені 17.03.2016 року ( а.с.55-60).

Відповідач рахунки у повному обсязі не сплатив.

Станом на 28.03.2016 року заборгованість за неналежне виконання договірних зобов'язань, яка утворилася за період з лютого 2012 року по лютий 2016 року, складає 15023,91 грн.

У відповідності до п. 5.1 договору, облік споживання теплової енергії проводяться розрахунковим способом.

Споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактичної спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел Енергопостачальної організації та кількість годин (діб) роботи теплопостачального обладнання Споживача в розрахунковому періоді різниці між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується Споживачем не пізніше, як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату ( п. 6.5 договору).

26.04.2016 р., в ході вирішення спору, відповідачем подано заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності .

Позивач з позовною заявою звернувся до суду 05.04.2016 року ( вх. № 1099).

18.06.2012 року позивач направив відповідачу рахунки за спожиту теплову енергію з лютого по квітень 2012 року 18.06.2012 року + 5 банківських днів = 02.07.2012 року. Строк позовної давності пропущений.

16.07.2014 року - рахунки з жовтня 2013 року по квітень 2014 року 16..07.2014 року + 5 банківських днів = 31.07.2014 року.

03.06.2015 року - рахунки з жовтня 2014 року по квітень 2015 року +5 банківських днів = 12.06.2015 року

17.03.2016 року - рахунки з жовтня 2015 року по лютий 2016 року + 5 банківських днів = 27.03.2016 року.

Відтак, враховуючи положення договору та норм Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що строк позовної давності позивачем частково пропущений

Суд погоджується із заявою відповідача щодо наявності підстав застосування строків позовної давності частково.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене та те, що сума заборгованості відповідачем не сплачена. Відповідач не надав на вимогу суду докази своєчасного виконання своїх зобов'язань. За таких обставин та враховуючи доведеність факту порушення відповідачем умов діючого законодавства, суд знаходить позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 13646,87 грн.

Щодо стягнення з відповідача суми 5323,16 грн., у тому числі 3% річних - 541,72 грн., інфляційних витрат - 4781,44 грн. суд зазначає, що інфляційні збитки за своєю правовою природою є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, а нарахування 3% річних по грошових розрахунках є визначеною законом платою боржника за користування грошовими коштами кредитора. При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позові вимоги в цій частині також задовольняються частково, з урахуванням пропущеного строку позовної давності та становлять інфляційні втрати 1779,12 грн. , 3 % річних - 459,83 грн.. пені 187,69 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1,2,33,44,75,82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково .

Стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" ( м.Харків, вул.Мефодіївська,11 р/р 13 у ВАТ" Державний ощадний банк України" МФО 351823, ) суму основного боргу 13646,87 грн. , інфляційні втрати 1779,12 грн., 3 % річних - 459,83 грн., пені 187,69 грн. та судовий збір 1378,00 грн.

В іншій частині відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29.04.2016 р.

Суддя Л.С. Лаврова