РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016Справа №910/2948/16

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Гєлліос ЛТД"

До публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

третя особа 1 Київська міська державна адміністрація

третя особа 2 Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація

про припинення надання послуг

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники

Від позивача: Шандалєсов В.В.(дов. від 01.02.2016)

Від відповідача: Андрієвська О.В.(дов. від 12.04.2016)

від третьої особи 1: не прибув

від третьої особи 2: Мусійчук В.А.(дов. від 11.01.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гєлліос ЛТД" звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про припинення надання послуг з постачання питної води та приймання стічних вод у систему каналізації Києва за тимчасовим договором №10770/5-10 від 24.09.2012.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.02.2016 порушено провадження у справі № 910/2948/16, розгляд справи призначено на 15.03.2016.

Судове засідання призначене на 15.03.2016 не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Головатюка Л.Д. у відпустці.

Розгляд справи призначено на 31.03.2016.

В судове засідання 31.03.2016 прибули представники позивача та відповідача, дали пояснення по справі.

Суд ухвалою від 31.03.2016 залучив 3 особами Київську міську державну адміністрацію, Оболонську районну в місті Києві державну адміністрацію та відклав розгляд справи на 14.04.2016.

В судове засідання призначене на 14.04.2016. прибули представники позивача та відповідача, надали пояснення по справі а також представник позивача подав документи для залучення їх до матеріалів справи.

Представники від третьої особи 1 та третьої особи 2 не прибули, витребувані судом докази не подали, причин неявки суд не повідомили, хоча представник третьої особи 2 через канцелярію суду подав письмові пояснення по справі в яких просив здійснювати розгляд справи без участі свого представника.

Розгляд справи відкладено на 26.04.2016.

Представники позивача, відповідача, третьої особи-2 з'явилися в судове засідання 26.04.2016, дали пояснення по справі.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи-1 в судове засідання 26.04.2016 не з'явився, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений.

Ухвала суду від 14.04.2016 отримана третьою особою-1 20.04.2016, що підтверджується відміткою на звороті ухвали та повідомленням про вручення поштового відправлення № 01 0 (в матеріалах справи).

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що третя особа-1 повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання третя особа-1 був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.09.2012 між товариством з обмеженою відповідальністю «Гєлліос ЛТД»(далі позивач) та публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал»(далі відповідач) був укладений Тимчасовий договір № 10770/5-10 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі Пансіонату «Джерело» за адресою: м. Київ, вул. Курортна, 4, власником якого є ТОВ «Гєлліос ЛТД» (далі - Договір).

Як зазначає позивач, наприкінці червня 2014 року відбулося збройне захоплення території та об'єктів Пансіонату «Джерело» особами, що не мають до них жодного юридичного чи іншого відношення. Зазначені особи заблокували діяльність компанії та станом на сьогоднішній день створюють умови задля власного збагачення, використовуючи шахрайські схеми. Разом з тим особи, що захопили територію пансіонату здійснили заселення його приміщень невідомими особами.

Представники позивача, як єдиного власника Пансіонату «Джерело», не мають можливості потрапити на його території, здійснити обстеження систем водопостачання на предмет їх справності та небезпечності. Внаслідок чого, позивачем було подано чисельні звернення до правоохоронних органів, порушені кримінальні провадження, що станом на сьогоднішній день перебувають на стадії розслідування.

11.12.2014 на території пансіонату відбувся вибух, за даними ЗМІ це був вибух гранати. Цього разу устаткування не постраждало, але за умови, коли жодна особа не бере на себе відповідальність за збереження майна та взагалі за контроль ситуації, а відтак, виникає потенційна загроза виникнення аварійної ситуації на території Пансіонату «Джерело», що може призвести до екологічної катастрофи в рекреаційній зоні «Пуща-Водиця», а відтак, ставить під сумнів питання безпеки не лише третіх осіб, що перебувають на території пансіонату «Джерело», а й осіб, що мешкають у сусідніх приміщеннях.

За таких умов, будучи стороною Договору про надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі Пансіонату «Джерело», та несучи відповідальність перед відповідачем за безпеку користування каналізаційних мереж та мереж водопостачання, позивач фактично позбавлений можливості здійснювати власні зобов'язання перед відповідачем в повному обсязі, а відтак, позивач не однократно письмово звертався до відповідача з пропозицією підписати угоду про дострокове розірвання Договору, однак відповідач в даній пропозиції відмовляв.

Згідно п. 7.1. Договору 02.07.2015 строк дії договору закінчився і ТОВ «Гєлліос ЛТД» відмовилось від пролонгації його дії у зв'язку з тим, що позивач позбавлений можливості та фактично не користується послугами відповідача - ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал».

Численні звернення та письмові вимоги ТОВ «Гєлліос ЛТД» до ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» про припинення надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі Пансіонату «Джерело» не дали бажаного результату, а відтак, не зважаючи на відсутність будь-якої правової підстави, відповідач по теперішній час надає позивачу послуги з водопостачання та приймання стічних вод, через приєднані мережі до Пансіонату «Джерело».

Крім того, позивач зазначив, що направив відповідачу письмове повідомлення про відмову від укладення нового договору про надання послуг.

А відтак, позивач вважає, що дія Тимчасового договору № 10770/5-10 від 24.09.2012 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі Пансіонату «Джерело» за адресою: м. Київ, вул. Курортна, 4, згідно з умовами цього договору була припинена.

Отже, з урахуванням викладеного, позивач просить суд зобов'язати відповідача припинити надання послуг з постачання питної води та приймання стічних вод у систему каналізації Києва через приєднані мережі Пансіонату «Джерело» за адресою: м. Київ, вул. Курортна, 4, власником якого є ТОВ «Гєлліос ЛТД».

Проте суд не погоджується з доводами позивача та проходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з наступним:

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Норми статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України розкривають зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Аналогія вказаної норми відтворена у статті 16 Цивільного кодексу України.

Вважаючи свої права порушеними, позивач зобов"язаний обрати спосіб захисту порушеного права, що відповідає вказаним нормам.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В силу статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи, зокрема, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Суд наголошує, що дії відповідача по наданню послуг позивачу з водопостачання та водовідведення не порушують права останнього, оскільки спрямовані на забезпечення природних потреб людей, що проживають в Пансіонаті «Джерело».

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту права, яке він вважає порушеним, не призведе до відновлення вказаного права у разі задоволення позову, оскільки таке право власно не є порушеним.

Під час розгляду справи, позивач, в порушення статті ст. 33 ГПК України, не надав жодних доказів на підтвердження того, що таке порушення його права чи охоронюваного законом інтересу відбулось.

При цьому суд вважає за доцільне зазначити, що неодмінною ознакою порушення права або охоронюваного законом інтересу є настання негативних наслідків для суб'єкта порушеного права. Як свідчать матеріали справи та пояснення представників сторін, надані в судовому засіданні, такі негативні наслідки на момент розгляду справи відсутні, а отже безпідставним є посилання позивача на порушення його права або охоронюваного законом інтересу.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач, зокрема, припускає, що подальше надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі Пансіонату «Джерело» є не лише безпідставним, а й створює реальну небезпеку життю та здоров'ю третіх осіб.

Проте суд зазначає, що відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими. Відповідно до ст.33 ГПК України обов'язком позивача є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Передчасне уявлення позивача про наявність підстав для захисту його права, за відсутності при цьому порушень прав та інтересів позивача, не є підставою для захисту цього такого права в судовому порядку, оскільки відповідно до приписів ст.1 ГПК України особа звертається до суду саме за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду чи на момент прийняття судом рішення, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України при здійсненні перегляду судових рішень господарських судів у справах, пов'язаних з недоведеністю порушення прав позивача (постанова ВГСУ від 23.03.2011 та постанова ВСУ від 12.09.2011 у справі №33/341).

Суд наголошує, що розгляд справи господарським судом ґрунтується на принципі диспозитивності, тобто, законом встановлено право сторін самостійно розпоряджатися належними їм матеріальними та процесуальними правами.

Встановивши відсутність факту, який позивач поклав в основу свого позову, тобто відсутність правової та фактичної підстав позову суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У зв'язку з наведеним не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача припинити надання послуг з постачання питної води та приймання стічних вод у систему каналізації Києва через приєднані мережі Пансіонату «Джерело» за адресою: м. Київ, вул. Курортна, 4, власником якого є ТОВ «Гєлліос ЛТД».

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Гєлліос ЛТД" про зобов'язання публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" припинити надання послуг з постачання питної води та приймання стічних вод у систему каналізації Києва через приєднані мережі Пансіонату «Джерело» за адресою: м. Київ, вул. Курортна, 4, власником якого є ТОВ «Гєлліос ЛТД» - відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

3. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення - 28.04.2016