ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 р. Справа № 917/2633/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО Лідер", вул.Олександра Мишуги, 2, м.Київ, 02140

до Приватного акціонерного товариства "Полтавське хлібоприймальне підприємство", вул. Рибчанська, 31, м. Полтава, 36009

про стягнення 704532,31 грн. збитків

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Державна фітосанітарна інспекція України в Полтавській області, 36009, м. Полтава, провулок Заячий, будинок 10 Б

2. Державна установа "Полтавська обласна фітосанітарна лабораторія", 36009, м. Полтава, провулок Заячий, будинок 10 Б.

Головуючий суддя Гетя Н.Г., суддя Іванко Л.А., суддя Бунякіна Г.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 29 від 20.04.2016 р.,

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №11 від 06.01.2016 р.

від третьої особи 1: ОСОБА_3, довіреність №330 від 16.02.2016 р.

від третьої особи 2: ОСОБА_4, довіреність № Л16/02-61 від 29.03.2016 р., ОСОБА_5, довіреність № Л 16/02-23 від 16.02.2016 р.

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення.

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача суми збитків у розмірі 704532,31 грн. у зв'язку з порушенням відповідачем своїх господарських зобов'язань по договору складського зберігання сільськогосподарської продукції №П-50/09 від 03.09.2014 р. в частині (видачі) відвантаження товару неналежної якості.

Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягає, з підстав, викладених у позовній заяві та у письмових поясненнях, в яких позивач зазначає, що у зв'язку з порушенням відповідачем своїх господарських зобов'язань та установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності в частині (видачі) відвантаження товару належної якості, позивачу були завдані збитки.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях до нього, в яких зазначає, що Полтавське ХПП виконало умови договору зберігання належним чином, зерно повернуте у стані не гіршому ніж прийнято на зберігання, а тому підстав для стягнення збитків з відповідача, у вигляді понесення додаткових витрат, немає.

Третя особа 1 надала заперечення на позовну заяву в яких зазначено, зокрема, наступне:

- Відбір зразків об'єктів регулювання було проведено держінспектором згідно ГОСТ ДСТУ 3355-96 у присутності представника ПП "Атланта - Агро" із залізничних вагонів поставлених на завантаження ПрАТ "Полтавське ХПП" після проведення інспектування Карлівської дільниці та направлені на проведення фітосанітарної експертизи до відділу фітосанітарного аналізу ДУ "Полтавська фітолабораторія". Представники ПП "Атланта -Агро" не оскаржували процедуру відбору зразків для проведення фітосанітарної експертизи та самі результати вищезазначеної експертизи;

- у визначений законодавством термін не було пред'явлено претензій та не подавалася заява про оскарження результатів фітосанітарної експертизи (протягом 48 годин згідно Порядку проведення повторної фітосанітарної (арбітражної) експертизи затвердженого наказом Мінагрополітики України 29.11.2006 №715) з моменту одержання висновку фітосанітарної експертизи заявником ПП «Атланта-Агро». Вантаж був оформлений та відправлений до Білорусії згідно фітосанітарних сертифікатів;

- у період з 20.06.2015 по 25.06.2015р, вагони із об'єктами регулювання, були зупинені на станції Гомель Белоруської Залізничної дороги. Власником вантажу та «ГУ «Гомельская областная государственная инспекция по семеноводству, карантину и защите растений» не повідомлено до «Полтавської фітосанітарної інспекції Полтавської області» про затримання вантажу на станції Гомель Белоруської Залізничної дороги, та як наслідок фахівці інспекції не були присутні та не приймали участь при відкритті вагонів, відборі проб, вирішенні спірних питань на станції Гомель Белоруської Залізничної дороги;

- інформація щодо невідповідності вантажу та екстрені дії регулюються Міжнародним стандартом з фітосанітарних заходів № 13 п.5 : «Час надання нотифікації» - нотифікації повинні надаватись негайно при підтвердженні факту невідповідності чи необхідності екстреної дії та здійснення фітосанітарних заходів. В разі значної затримки з підтвердженням причини нотифікації (наприклад, ідентифікація організму) можливе надання попередньої нотифікації. Але фактично нотифікаційне повідомлення надійшло до Держветфітослужби через півроку з моменту затримки вагонів, лише в листопаді, чим порушено вимоги міжнародних стандартів з фітосанітарних правил. При з'ясуванні обставин, які викладені в нотифікаційному повідомленні ДУ «Головної державної інспекції з насінництва, карантину та захисту рослин» Республіки Білорусь від 05.11.2015 №04-9/2789(копії додаються), виявилось наступне: що проводились фітосанітарні процедури на замовлення ПП «Атланта-Агро» на партію вантажу кукурудзи 560 т та 524,8 т відповідно. Після лабораторної експертизи за висновками ФЛ-16/003413 -В від 16.06.15 р. та ФЛ-16/003480-В від 18.06ю15 (копії додаються) були виписані фітосанітарні сертифікати, при цьому в вище згаданих партіях регульованих шкідливих організмів не виявленно;

- згідно із Законом України «Про карантин рослин» в Розділі І Загальні положення, стаття 1 Визначення термінів, термін реімпорт відсутній. Тому при повернені партії вантажу з Республіки Білорусь, проводилось як імпорт згідно заявки ПП «Атланта-Агро».

Представник третьої особи 2 підтримав заперечення на позов, які були надані суду 15.02.2016 р. (Т. 2, а.с - 32-35) та зазначив, що всі процедури, які проводилися спеціалістами під час проведення фітосанітарної експертизи у представлених зразках відповідали вимогам міжнародних стандартів та діючого законодавства України, методичним рекомендаціям та інструкціям; висновки фітосанітарної експертизи та фітосанітарні сертифікати на кожну партію є дійсними.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін та третіх осіб, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив:

На підставі договору складського зберігання №50/09 від 03.09.2014 р. (далі Договір зберігання, а.с. 16-21), укладеного між відповідачем (Зерновий склад) та позивачем (Поклажодавець), відповідач за період з 21 травня 2015 року по 28 травня 2015 року прийняв на відповідальне зберігання від ТОВ «ЕКО ЛІДЕР» (позивача) зерно кукурудзи 3 класу в загальній кількості 1060880 кг (далі ОСОБА_6). ОСОБА_6 згідно п.2.7. Договору зберігання та складських квитанцій прийнятий відповідачем на Карлівський дільниці ПрАТ «Полтавське ХПП» - Полтавська обл., м. Карлівка, вул. Заводська, 1а (далі - Зерновий склад).

Як зазначає позивач, згідно умов «Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах» затвердженої Наказом Міністерства аграрної політики України від 13 жовтня 2008 року N 661 (далі - Інструкція), ОСОБА_6 був переданий постачальниками шляхом переоформлення на Складі на підставі актів приймання передачі № 153 від 27.05.2015, № 157 від 28 травня 2015 року та № 154 від 28.05.2015. (Т, 1, а.с. 22-24).

Відповідно до вищезазначених актів прийому-передачі та на підставі Договору зберігання Відповідачем прийнято на зберігання на особовий рахунок Поклажодавця ОСОБА_6 у загальній кількості 1060 тон 880 кг., у зв'язку з чим Поклажодавцю було надано складські квитанції від 28.05.2015 № 1083 за кількістю ОСОБА_6 224 730 кг (серія та номер бланка АФ№ 516946), від 27.05.2015, № 1079 за кількістю ОСОБА_6 595 тон 680 (серія та номер бланка АФ № 516939), № 1086 за кількістю ОСОБА_6 240 тон 470 (серія та номер бланка АФ № 516946) (Т. 1, а.с. 25-27).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно карток аналізу зерна № 163 від 28 травня 2015 року, № 160 від 27 травня 2015 року та № 161 від 27 травня 2015 року (Т. 1,а.с. 28-30) та показників зазначених у складських квитанціях ОСОБА_6 на Зерновому складі було передано за наступними показниками якості, що відповідають базисним нормам показників якості для кукурудзи 3 класу (фуражна) згідно вимогам ДСТУ 4525:2006, зокрема в частині «Шкідлива домішка - нуль процентів»; Зараженість невиявлено».

Як вказує позивач, та не заперечує відповідач, у період з 17 червня по 19 червня 2015 року останній за заявкою Позивача видав (відвантажив) ОСОБА_6 в кількості 979 700 кг. На момент відвантаження всієї партії ОСОБА_6 Позивач повністю розрахувався з Відповідачем за надані ним послуги, у т.ч. за послуги відвантаження ОСОБА_6. ОСОБА_6 відбувалась шляхом його відвантаження на Зерновому складі на залізничний транспорт.

Транспортування ОСОБА_6 здійснювалось залізничним транспортом на підставі договору транспортного експедирування № 47/14 від 16.10.2014 та додатку до нього № 21 від 28 травня 2015 року укладеного позивачем з ПП «АТЛАНТА АГРО» (далі - Експедитор) (Т.1, а.с. 80-87). Згідно актів виконаних робіт № 30 від 18.06.2015 та № 31 від 19.06.2015 вартість послуг експедитора з відправки одного вагону з урахуванням ПДВ -20% склала 9460 грн. 10 коп., Згідно актів виконаних робіт № 30/э від 18.06.2015 та № 31/э від 19.06.2015 р. вартість залізничного тарифу та митного збору з відправки одного вагону з урахуванням ПДВ -20% склала 9460 грн. 10 коп. Загальна вартість відправлення одного вагону за маршрутом зі ст. Хоробичи склала 19514 грн. 00 коп.

Відвантажений ОСОБА_6 перевозився у пункт призначення з пункту ст. Карлівка до ст. Хоробичи (експ.) на виконання зовнішньоекономічного контракту № 12/5 від 12.05.2015 з резидентом Республіки Беларусь ОСОБА_7 (Т. 1 а.с. 31).

Як зазначає позивач, при відправленні вагонів, Експедитором за дорученням Позивача отримано у Державній фітосанітарній інспекції Полтавської області фітосанітарні сертифікати. Відбір проб для аналізу та видача сертифікатів здійснювались державним інспектором Державної фітосанітарної інспекції Полтавської області ОСОБА_8 на підставі висновків фітосаніторної експертизи, що проводилась Державною установою «Полтавська обласна фітосанітарна лабораторія».

Вказаними фітосанітарними сертифікатами № 75/16-046/ВХ-548737 від 17.06.2015 (вагон 95794376), № 75/16-046/ВХ-548744 від 17.06.2015 (вагон 95756938), № 75/16-046/ВХ-548738 від 17.06.2015 (вагон 95528659), № 75/16-046/ВХ-548739 від 17.06.2015 (вагон 95618716), № 75/16-046/ВХ-548740 від Р.06.2015 (вагон 95528212), №75/16-046/ВХ-548741 від 17.06.2015 (вагон 95794319), № 75/16-046/ВХ-548743 від 17.06.2015 (вагон 95678348), №75/16-046/ВХ-548742 від 17.06.2015 (вагон 95379186), № 75/16-046/ВХ-548753 від 19.06.2015 (вагон 95529020), 75/16-046/ВХ-548750 від 19.06.2015 (вагон 95324018), № 75/16-046/ВХ-548752 від 19.06.2015 (вагон 95380135), № 75/16-046/ВХ-548749 від 19.06.2015 (вагон 95680039), №75/16-046/ВХ-548754 від 19.06.2015 (вагон 95679122), № 75/16-046/ВХ-548755 від 19.06.2015 (вагон 95395059) засвідчено, що зазначені в ньому рослини були перевірені та/або пройшли експертизу у відповідності до необхідних офіційних процедур і вважаються вільними від шкідливих організмів, що є карантинними для країни-імпортера, та відповідають діючим фітосанітарним вимогам країни імпортера, включаючи і регульовані не карантинні шкідливі організми (Т. 1, а.с. 96-110).

За даними позивача, вищезазначені вагони у період з 20.06.2015 по 25.06 2015 були зупинені на ст. Гомель Білоруської залізничної дороги для здійснення фітосанітарного контролю по відношенню підкарнтинної продукції, у зв'язку з чим для відбору проб здійснено розкриття вагонів, шляхом зняття однієї ЗПУ з кожного вагону, та встановлення нової ЗПУ ст. Гомель після відбору проб, що зафіксовано відповідними актами розкриття вагонів № № 851,852,855,856,857,858,859,860 від 21.06.2015; Ж№ 911,912,913,914,915,916 від 24.06.2015, № 917 від 25.06.2015 (Т,1, а.с. 111-125). За результатами проведення контролю виявлено підкарантинний об'єкт - амброзія полинолиста, що підтверджується свідоцтвами про проведення карантинної експертизи № 192-и від 22.06.2015, №196-и від 25.06.2015р., № 198-и від 26.06.2015 (Т. 1, а.с 126-128) та актами карантинного фітосанітарного контролю №№ 03/23-15/0942 - 03/23-15/0949 від 22.06.2015; №№ 03/23-150998 - 03/23-15/1001 від 25.06.2015; 03/23-15/1017 від 26.06.2015 (Т. 1 а.с. 129-140), якими було приписано повернення товару Постачальнику.

Як зазначає позивач, у подальшому відвантажений ОСОБА_6 у складі 15 вагонів був повернутий вантажовідправнику до станції відправлення Карлівка на підставі актів загальної форми № 700 П від 22.06.2015, № 710 від 25.06.2015, № 731 П від 26.06.2015 та актів повернення № 03/23-15-0060 - №03/23-15-067 від 22.06.2015 року, № 03/23-15-0068 - 03/23-15-0073 від 25.06.2015, № 03/23-15-0074 від 26.06.2015 (Т.1 а.с. 141-155). Повернуті вагони з ОСОБА_6 у кількості 15 штук надійшли до ст. Карлівка у період з 30.06.2015р по 03.07.2015р.

Як вбачається з матеріалів справи, для проведення огляду транспорту та ОСОБА_6, проведення контрольного визначення якості, експертизи (ідентифікації) ОСОБА_6 та здійснення митних процедур (здійснення митного контролю) на території ПрАТ «Полтавський ХПП» (Карлівська дільниця) на підставі Рішення Полтавської митниці ДФС № 80602/376 від 26.06.2015 було створено тимчасову зону митного контролю на строк до 10.08.2015 р.

За результатами досліджень залізничних вагонів-зерновозів з зерном кукурудзи на території тимчасової зони митного контролю (ПрАТ «Полтавське ХПП» - Карлівська дільниця, м. Карлівка, Полтавської обл.), проведених Полтавською ТПП, надано експертні висновки № В-3059 від 01.07.2015 та № В-3135 від 04.07.2015 згідно яких встановлено, що надана на дослідження партія ОСОБА_6, що надійшла у зазначених вище вагонах є партією ОСОБА_6, обсягами 524 800 кг та 454 900 кг, є партією, яка раніше експортувалась до Республіки Беларусь (Т. 1, а.с. 157-158).

З позовної заяви вбачається, що у присутності представників вантажовласника - ПП «АТЛАНТА АГРО» (експедитор) за дорученням ТОВ «ЕКО ЛІДЕР», Інспектора фітосанітарного контролю Державної фітосанітарної інспекції Полтавської області, представника ПрАТ «Полтавське ХПП» (Карлівський елеватор), та незалежного сюрвеєра ТОВ «ПРО КОНТРОЛ ЛТД» було проведено дослідження за фактом повернення ОСОБА_6 з вищезазначених підстав.

На підставі вказаного дослідження Полтавською обласною фітосанітарною лабораторією надані висновки фітосанітарної експертизи № ФЛ 16/003725-В від 04.07.2015 та № ФЛ 16/000571-1 від 04.07.2015 від 04.07.2015 (Т.1 а.с. 159-160, а ТОВ «ПРО КОНТРОЛ ЛТД» видані сертифікати якості за результатами дослідження сюрвеєра № РС, № РС, № РС, № РС, № РС, № РС, № РС, № РС, № РС, № РС, № РС, № РС, № РС, № РС, № РС стосовно наявності в під карантинному ОСОБА_6 карантинного об'єкта -амброзії полинолистої.

За результатами проведеної фітосанітарної експертизи було виявлено (підтверджено) зараженість ОСОБА_6 карантинним об'єктом, що не допускається умовами зовнішньоекономічного контракту та карантинними нормами, що перешкоджає виконанню контракту за партією ОСОБА_6, що була відвантажена на вагони 95528659, 95528212, 95678348, 95379186, 95324018, 95380135, 95679122, 95620357.

Спір виник у звязку з тим, що на думку позивача, Зерновий склад порушив свої господарські зобовязання та установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності в частині (видачі) відвантаження товару належної якості. Враховуючи вищевикладене позивач вважає свої права порушеними та просить стягнути з відповідача наступні збитки: витрати повязані зі сплатою ПДВ при ввозі товару на митну територію України в розмірі 368572,31 грн; витрати повязані з оплатою транспортних послуг при перевезенні товару (8 вагонів) за маршрутом зі ст.. Карлівка до ст.. Хоробичі у розмірі 156112,00 грн; витрати з оплатою транспортних послуг при поверненні та переадресації товару (8 вагонів) у сумі 179848,00 грн.

Таким чином, загальна сума збитків, яка заявлена позивачем до стягнення складає 704532,31 грн.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору визначена статтею 3 Цивільного кодексу України, як одна із загальних засад цивільного законодавства. Отже, враховуючи зміст вищенаведених норм законодавства, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України зобов'язання припиняється, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач просить стягнути суму збитків у розмірі 704532,31 грн. у зв'язку з порушенням відповідачем своїх господарських зобов'язань по договору складського зберігання сільськогосподарської продукції №П-50/09 від 03.09.2014 р. в частині (видачі) відвантаження товару неналежної якості

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. У відповідності до частини 2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні не одержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Обов'язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов'язання.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності, відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння особи, яка завдавала шкоди (цивільне правопорушення).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, елементами якого є: а) протиправна поведінка особи, б) настання шкоди, в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, г) вина завдавача шкоди.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами Цивільного кодексу України відповідальність настає незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому розмір збитків (шкоди) має довести сторона, яка їх зазнала, а відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів цивільного правопорушення звільняє заподіювача шкоди від відповідальності.

Виходячи з цього, позивач повинен довести, що завдані збитки настали внаслідок протиправних дій відповідача, безпосередній причинний зв'язок між діями відповідача та заподіянням шкоди та її розмір.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При обґрунтуванні своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що відповідач порушив свої господарські зобов'язання та установлені вимоги, щодо здійснення господарської діяльності в частині (видачі) відвантаження) ОСОБА_6 неналежної якості, а саме заражений підкарантинним об'єктом - амброзією полонолистою.

Суд бере до уваги, що в своїй діяльності відповідач керується нормами Цивільного кодексу України (ст.956-966); Законом України «Про зерно та ринок зерна в Україні» (надалі по тексту Закон) та «Інструкцією про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах» (надалі по тексту - Інструкція) №661, затв. Наказом Міністерства аграрної політики України від 13 жовтня 2008 року N 661, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 листопада 2008 р. за N 1111/15802.

Частиною 2 ст.26 Закону встановлено - за договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов'язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб'єктом ринку зерна. Статтею 32 Закону передбачено, що Зерновий склад зобов'язаний повернути поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, зерно у стані, передбаченому договором складського зберігання та законодавством.

Статтею 24 Закону передбачено, що власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з дотриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних Зерносховищах. При прийманні зерна на зберігання зерновий склад зобов'язаний здійснити аналіз його якості.

Ст. 43 Закону встановлено - якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва, то для підтвердження прийняття зерна на зберігання він повинен видати складську квитанцію.

Істотні дані складської квитанції встановлюються Кабінетом Міністрів України. Форми бланків складських документів на зерно затверджено Постановою КМУ від 11 квітня 2003 р. Якісні характеристики зерна, прийнятого на зберігання, містяться у бланку складської квитанції.

Позивачем до позовної заяви додано копії складських квитанцій №1083 від 28.05.15р., №1079 від 17.05.15р., №1086 від 28.05.2015р., копії актів приймання-передачі №153від 27.05.15р., №157 та 157 від 18.05.15р., копії карток аналізу зерна №160 від 27.05.2015р., №161 та 163 від 28.05.15р. Даними документами підтверджується якість зерна прийнятого на зберігання від позивача.

Пунктом 2.6 розділу II «Надходження зерна й продукції» Інструкції №661 передбачено - визначення якості зерна проводиться ВТЛ (виробничо-технологічною лабораторією) за методиками й показниками, установленими чинними нормативними документами.

Виробничо-технологічна лабораторія Карлівської дільниці ПрАТ «Полтавське ХПП» атестована на проведення вимірювань показників об'єктів згідно з галуззю атестації, що визначена у додатку до свідоцтва про атестацію №181-13 від 13.12.2013р.

Вимоги щодо якості зерна кукурудзи встановлюються ДСТУ 4525:2006 (зі змінами №1 у 2007р.). Згідно п. 3.1 вказаної інструкції засміченість зерна це домішки органічного й неорганічного походження, що підлягають видаленню із зерна кукурудзи у разі його використання за цільовою призначеністю. Домішки поділяються на зернову і смітну. До смітної домішки відносять: мінеральну домішку, органічну домішку, шкідливу домішку та зіпсоване зерно. Згідно п. 3.1.2.3 шкідлива домішка домішка рослинного походження, шкідлива для здоровя людини і тварини. Пунктом 5.1 ДСТУ 4525:2006 (зі змінами №1 у 2007р.) визначено перелік шкідливих домішок та згідно якого перевірка зерна на наявність такої шкідливої домішки як «амброзія» не проводиться.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, пояснення позивача, викладені в п. 2 письмових пояснень від 16.02.2016 р. (Т2, а.с. 43-45) стосовно того, що відповідач повинен визначати зараженість зерна амброзією та віднесення її до шкідливої домішки є необґрунтованим та таким, що ґрунтується на вільному тлумаченні норм законодавства.

Також суд зазначає, що п.5.6 договору складського зберігання сільськогосподарської продукції №П-50/09 від 03.09.2014р. яким передбачено, що якість продукції, яка повертається Поклажодавцю зі зберігання визначається лабораторією Зернового складу та зазначається у посвідченні про якість зерна. Документи, пов'язані з відвантаженням продукції (в т. ч. карантинні сертифікати, ветеринарні свідоцтва та інші) оформляються Поклажодавцем самостійно за власний рахунок. Зерновий склад не несе відповідальності за не оформлення, неналежне оформлення необхідних документів. Сертифікати якості, карантинні сертифікати, ветеринарні свідоцтва та інші документи, пов'язані з відвантаженням Продукції, оформлюються Поклажодавцем самостійно».

Як зазначає відповідач, якісні характеристики відвантаженої кукурудзи відповідали ДСТУ 4525:2006, не погіршувались у порівнянні з показниками, визначеними на момент передачі зерна на зберігання. Доказів, які б спростовували вказану обставину позивачем суду не надано.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що претензій ТОВ «ЕКО Лідер» чи вантажовідправник щодо якісних характеристик зерна, визначених у момент відвантаження ОСОБА_6, не виникало і до відповідача не заявлялись.

Відповідно до п. 5.10 договору всі претензії з приводу кількості та якості (в т.ч. пошкодження) продукції, поклажодавець має заявляти у письмовій формі одночасно з її одержанням. У разі відсутності такої заяви поклажодавця, вважається, що Зерновий склад повернув продукцію відповідно до умов договору, після чого будь-які претензії щодо якості чи кількості переданої продукції Зерновим складом не приймаються.

На підставі викладеного, враховуючи умови договору складського зберігання суд приходить до висновку, що відповідач виконав належним чином свої зобов'язання щодо відвантаження зерна належної якості.

Крім того, у своєму позові позивач зазначає про те, що фітосанітарна експертиза вантажу при відвантаженні із зернового складу проводилась Державною фітосантарною інспекцією Полтавської області. За наслідками проведеної експертизи фітосанітарною інспекцією видано фітосанітарні сертифікати, якими підтверджено відсутність карантинних організмів у зерні, що відвантажується з території Зернового складу. Зерновий склад не приймав участь у проведенні фітосанітарної експертизи, оскільки не уповноважений здійснювати такий нагляд та проводити відповідні перевірки, а тому відсутній причинно-наслідковий зв'язок між зобов'язаннями відповідача згідно договору складського зберігання та результатами експертизи. Згідно умов договору та норм законодавства відповідач не має жодного відношення до процедури оформлення та видачі фітосанітарних сертифікатів, а тому не може відповідати за результати зазначених у сертифікатах.

Крім того, слід зазначити, що позивачем, у визначений законодавством термін, не було пред'явлено претензій та не подавалася заява про оскарження результатів фітосанітарної експертизи (протягом 48 годин згідно Порядку проведення повторної фітосанітарної (арбітражної) експертизи затвердженого наказом Мінагрополітики України 29.11.2006 №715) з моменту одержання висновку фітосанітарної експертизи заявником ПП «Атланта-Агро».

Суд бере до уваги зауваження відповідача, в яких зазначено, що згідно Актів карантинного фітосанітарного контролю виданих ГУ "Гомельская обласная государственая инспеция по семеноводству, карантину и защите растений" зараження виявлено в усіх 15 вагонах. Однак, в подальшому, за результатами проведення фітосанітарної експертизи на території України було виявлено зараженість у 8 вагонах. Інші 7 вагонів були знову відправлені до Республіки Білорусь та ввезені на її територію без будь - яких зауважень.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, враховуючи вищевикладене позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що завдані збитки настали внаслідок протиправних дій відповідача, не доведено безпосередній причинний зв'язок між діями відповідача та заподіянням шкоди.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню.

Посилання позивача на неможливість виконання ним зобовязань зовнішньоекономічного з Республікою Білорусь в результаті неналежного виконання ним своїх договірних зобовязань, не є підставою для стягнення з відповідача збитків, оскільки вказані обставини не знаходяться у причинному звязку із зобовязаннями по спірному договору, укладеному з відповідачем. Згідно умов Контракту №12/5 від 12.05.2015 р. поставка товару здійснювалась на підставі правил ІНКОТЕРМС 2000 на умовах DAF - кордон України - Республіки Білорусь. Відповідно до положень статті А6 правил ІНКОТЕРМС 2000 продавець зобов'язаний, з урахуванням положень статті Б.6: додатково до витрат, що випливають із статті А.3 "а" (перевезення та страхування), нести всі витрати, пов'язані з товаром, до моменту здійснення його поставки у відповідності з статтею А.4, згідно якої продавець зобов'язаний надати товар у розпорядження покупця нерозвантаженим на прибулому транспортному засобі в названому місці поставки на кордоні, у встановлену дату або в межах узгодженого періоду. Таким чином, згідно вказаних правил ІНКОТНРМС 2000 всі витрати по виконанню вказаного зовнішньоекономічного контракту з моменту отримання товару від відповідача до поставки його до кордону України -Республіка Білорусь покладаються на позивача.

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Судові витрати згідно приписів ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 22, 32, 33,43,49, ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 29.04.2016 р.

Головуючий суддя Н.Г. Гетя

Суддя Л.А. Іванко

Суддя Г.І. Бунякіна