КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2016 р. Справа№ 910/31222/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Коршун Н.М.

Мартюк А.І.

при секретарі Ляховенку М.Д.

За участю представників:

від позивача: Швед Я.О. - представник

від відповідача: не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грот»

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2016р.

у справі №910/31222/15 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грот»

про виселення, зобов'язання здійснити дії та стягнення заборгованості в розмірі 82 992,44 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Київський метрополітен» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грот» про виселення, зобов'язання здійснити дії та стягнення заборгованості в розмірі 82 992,44 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2016р. позовні вимоги задоволені частково, виселено ТОВ «Грот» з орендованого майна, а саме: частини вестибюлю загальною площею 30,93 кв.м., що знаходиться за адресою станція метро «Політехнічний інститут», зобов'язано ТОВ «Грот» демонтувати тимчасові огороджувальні конструкції (кіоски), що знаходяться за адресою станція метро «Політехнічний інститут»; стягнуто з ТОВ «Грот» на користь Комунального підприємства «Київський метрополітен» заборгованість у розмірі 74 144,25 грн., пеню у розмірі 8 329,28 грн., 3% річних у розмірі 506,55 грн. та судовий збір у розмірі 3 680,70 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2016р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи; неправильним застосуванням норм матеріального права.

Позивач - Комунальне підприємство «Київський метрополітен», надав до матеріалів справи письмовий відзив на апеляційну скаргу, за яким просить залишити без змін рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2016р., а апеляційну скаргу відповідача без задоволення, вказуючи на законність рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2016р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грот» було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 21.03.2016р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2016р. розгляд справи №910/31222/15 було відкладено відповідно до ст. 77 ГПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача.

14.04.2016р. представник відповідача повторно не з'явився в судове засідання, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чино.

Судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд зазначає наступне.

15.10.2011р. між Комунальним підприємством "Київський метрополітен", як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Грот", як орендарем, було укладено Договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду №200-У(Ор) - 11, за умовами якого орендодавець на підставі рішення Київради від 16.09.2010р. №26/4838 передав, а орендар прийняв в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю, визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря), за адресою: станція метро "Політехнічний інститут", для торгівлі непродовольчими товарами.

У відповідності до п. 2.1. Договору об'єктом оренди є частина вестибюлю, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 30,93 кв.м. згідно з викопіюванням з Схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього Договору.

Відповідно до п. 2.3. Договору опис технічного стану об'єкта оренди та дата його передачі орендарю, його склад зазначаються в акті приймання-передачі об'єкта оренди, що є невід'ємною частиною договору (Додаток №1 до Договору).

Згідно з п. 2.4. Договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства "Київський метрополітен".

Згідно з п.3.1 Договору за користування об"єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі рішення Київради від 16.09.2010р. №26/4838 та Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 28.08.2006р. №34/91, та на дату підписання Договору місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати (Додаток №2), що є невід'ємною частиною цього Договору, становить без 380 грн. 08 коп. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає 11 755 грн. 83 коп.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці.

Пунктом 3.5 Договору сторони встановили, що оплата по Договору проводиться орендарем, починаючи з дати підписання акта приймання - передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання - передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Згідно з п.3.6 Договору орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

Відповідно до п. 4.14. Договору орендар після припинення дії Договору оренди та у разі відмови у продовженні Договору оренди зобов'язаний протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі орендодавцю. При цьому оплата по договору нараховується орендодавцем та сплачується орендарем до дати фактичного повернення об'єкта оренди та підписання акту прийому - передачі.

Згідно з п. 5.4 Договору орендар після закінчення строку дії цього Договору має переважне право, за інших рівних умов, на продовження дії Договору за умови належного виконання своїх обов'язків за цим Договором.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожен день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

У відповідності до п. 7.5. Договору у разі закінчення строку дії Договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди. В акті приймання-передачі зазначається технічний стан об'єкта оренди на дату повернення.

У п.9.1 Договору встановлено, що цей Договір вступає в силу з моменту підписання його Сторонами і відповідно до рішення Київради від 16.09.2010р. №26/4838 діє з 15.10.2011р. до 13.10.2013р.

Згідно з п. 9.5 Договору, цей Договір припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно п. 8.5.6 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 15.10.2011 року до Договору про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду №200-У(Ор) - 11 від 15.10.2011 року у разі припинення дії Договору орендар звільняє орендовану частину приміщення переходу станції метро "Політехнічний інститут" в термін, визначений п. 4.14 цього договору від своїх тимчасових огороджуючих конструкцій. При невиконанні орендарем зазначених в цьому пункті договору умов, Орендодавець, самостійно на свій розсуд, розпоряджається огороджуючими конструкціями (кіосками).

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов Договору про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду №200-У(Ор) - 11 від 15.10.2011 року, орендодавець передав, а орендар, в свою чергу, прийняв частину вестибюлю станції метро "Політехнічний інститут", визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками), загальною площею 30,93 кв.м., за Актом приймання - передачі нерухомого майна від 01.11.2011 року.

23.10.2013 року позивачем за вих. №11-03/1033 на адресу відповідача був направлений лист про закінчення терміну дії Договору та неможливості його продовження автоматично з вимогою повернути об'єкт оренди по акту приймання - передачі до 13.11.2013 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 29.10.2013р. уповноваженій особі підприємства відповідача.

Таким чином, позивач висловив свої заперечення щодо продовження терміну дії Договору про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду №200-У(Ор) - 11 від 15.10.2011 року шляхом направлення відповідного листа від 23.10.2013 року на адресу відповідача, який був отриманий останнім.

При цьому в матеріалах справи відсутні належні докази того, що відповідач повернув орендоване майно позивачеві.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 5 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини четвертої статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з приписами частини другої статті 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною четвертою статті 284 Господарського кодексу України передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди також передбачені статтею 764 Цивільного кодексу України та опосередковано нормою частини четвертої статті 291 Господарського кодексу України, згідно з якою правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий термін. Умови договору оренди на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо умов договору переважне право орендаря на укладення договору припиняється.

Статтею 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що можливість продовження дії договору оренди на той же термін і на тих же умовах законодавець поставив у залежність, зокрема, від відсутності волевиявлення однієї із сторін про припинення цього договору у зв'язку із закінченням терміну його дії, та зазначив про те, що таке волевиявлення має відбуватись у відповідні строки. Тому, будь-яке документальне підтвердження факту здійснення такої заяви припиняє договір оренди, без урахування того, чи отримано іншою стороною цю заяву, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено обов'язку орендодавців доводити факт отримання орендарями заяв (повідомлень, листів тощо) про припинення дії договорів оренди або ж пересвідчуватися в тому, чи отримував орендар заяву (повідомлення, лист тощо) про припинення дії договору, які надсилаються, зокрема, в порядку ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а передбачений лише обов'язок довести факт належного направлення такої заяви (повідомлення, листа тощо) орендарю, яка буде свідчити про відсутність волевиявлення на продовження орендних правовідносин.

Крім того, положення пункту 9.3. Договору оренди містять умови, що ставлять процедуру продовження дії цього договору в залежність від наявності прийнятого Київською міською радою рішення, тобто, виключають його автоматичну пролонгацію.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 21.10.2015р. у справі № 910/193/15-г.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, Договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду №200-У(Ор) - 11 від 15.10.2011 року припинив свою дію.

Відповідно до частини першої статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Пунктом 7.5 Договору зазначено, що у разі закінчення строку дії Договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди Орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди. В аті приймання-передачі зазначається технічний стан об'єкта оренди на дату повернення.

Згідно п. 8.5.6 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 15.10.2011 року до Договору про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду №200-У(Ор) - 11 від 15.10.2011 року у разі припинення дії Договору орендар звільняє орендовану частину приміщення переходу станції метро "Політехнічний інститут" в термін, визначений п. 4.14 цього Договору від своїх тимчасових огороджуючих конструкцій. При невиконанні орендарем зазначених в цьому пункті договору умов, Орендодавець, самостійно на свій розсуд, розпоряджається огороджуючими конструкціями (кіосками).

Статтею 795 Цивільного кодексу України визначено, що повернення наймачем предмета договору найму, якщо ним є будівля або інша капітальна споруда (їх окрема частина), оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Таким чином, у разі дострокового припинення цього Договору, у відповідача виникає обов'язок повернути позивачу протягом 30 календарних днів майно з оренди, оскільки Договір припинив свою дію, внаслідок чого орендар втратив право на користування об'єктом оренди.

Отже, судова колегія зазначає, що відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив повернення об'єкту оренди, переданого на підставі Договорупередачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду №200-У(Ор) - 11 від 15.10.2011 року, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином.

За таких обставин, позовні вимоги Комунального підприємства "Київський метрополітен" в частині виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Грот" з орендованого майна, а саме: частини вестибюлю загальною площею 30,93 кв.м., що знаходиться за адресою станція метро "Політехнічний інститут" та зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Грот" демонтувати тимчасові огороджувальні конструкції, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Грот" та знаходяться за адресою станція метро "Політехнічний інститут", є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду №200-У(Ор) - 11 від 15.10.2011 року за період липень 2015 р. - жовтень 2015 р. у розмірі 74 144 грн. 25 коп.

Згідно з п.3.1 Договору за користування об"єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі рішення Київради від 16.09.2010 року №26/4838 та Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 28.08.2006 року №34/91, та на дату підписання Договору місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати (Додаток №2), що є невід'ємною частиною цього Договору, становить без 380 грн. 08 коп. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає 11 755 грн. 83 коп.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці. (п.3.2 Договору)

Відповідно до п.3.5 Договору оплата по договору проводиться Орендарем, починаючи з дати підписання акта приймання - передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання Сторонами акта приймання - передачі при поверненні об'єкта оренди Орендодавцеві.

Згідно з п.3.6 Договору орендна плата сплачується Орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності Орендаря щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок Орендодавця.

Після закінчення терміну дії Договору про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду №200-У(Ор) - 11 від 15.10.2011 року, відповідачем не було повернуто за актом приймання - передачі майно з оренди, а тому у останнього виник обов'язок по оплаті орендних платежів за час фактичного користування частиною приміщення вестибюлю станції метро "Політехнічний інститут", визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками), загальною площею 30,93 кв.м., за період липень 2015 р. - жовтень 2015 р.

Факт наявності заборгованості відповідача на суму 74 144 грн. 25 коп. підтверджується матеріалами справи, а саме: детальним розрахунком заборгованості за Договором про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду №200-У(Ор) - 11 від 15.10.2011 року станом на 15.11.2015 року.

При цьому відповідач належними засобами доказування не довів протилежного, з огляду на що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача сума боргу у розмірі 74 144,25 грн.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, позивач просив стягнути з нього 3% річних за загальний період прострочки з 11.07.2015 р. по 15.11.2015 р. у розмірі 506,55 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розмір нарахованих позивачем 3% річних, судова колегія вважає його арифметично правильним, та таким, що відповідає положенням ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 11.07.2015 р. по 15.11.2015 р. у розмірі 8 341 грн. 64 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань" №14 від 17.12.2013 року).

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що за несвоєчасну сплату орендних платежів Орендар сплачує на користь Орендодавця пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожен день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Судова колегія погоджується з судом першої інстанції стосовно того, що сума пені підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 8 329 грн. 28 коп. за період з 11.07.2015 року по 15.11.2015 року, з огляду на неправильний розрахунок позивача.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, і встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК України. Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить відомий процесуальному праву принцип допустимості доказів (засобів доказування). Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2016р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грот» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2016р. у справі №910/31222/15 залишити без змін.

3. Справу №910/31222/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Е.О. Шевченко

Судді Н.М. Коршун

А.І. Мартюк