ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р.Справа № 922/805/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ЛТД", м. Одеса
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська пивна компанія-Арматура», м. Харків
про стягнення 14586,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_2 (довіреність № 5 від 07.12.2015 р.)

відповідача ОСОБА_3 (довіреність № б/н від 01.04.2016 р.)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ЛТД", м. Одеса (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обеженою відповідальністю "Українська пивна компанія-Арматура", м. Харків (далі за текстом - відповідач) 14586,00 грн. заборгованості за укладеним між сторонами договором на транспортно-експедиторське обслуговування № 16-12-2014 р. від 16.12.2014 р.

Позов обґрунтовано з посиланням на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за зазначеним договором щодо повної оплати наданих позивачем послуг.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.03.2016 р. зазначений позов прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.04.2016 р.

Відповідач надав суду заперечення на позовну заяву (вх. № 12051 від 12.04.2016 р.), в яких просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на невідповідність позовних вимог умовам укладеного між сторонами договору № 16-12-2014 р. від 16.12.2014 р. та вимогам чинного законодавства України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.04.2016 р. розгляд справи відкладено на 26.04.2016 р. за відповідним клопотанням позивача.

Позивач на виконання вимог суду надав для залучення до матеріалів справи додаткові документи (вх. № 13893 від 25.04.2016 р.)

Відповідач супровідним листом (вх. № 13930 від 25.04.2016 р.) надав для залучення до матеріалів справи додаткові документи.

На судове засідання 26.04.2016 р. прибули представники позивача та відповідача.

Представник позивача підтримує позицію, викладену в позовній заяві, просить суд її задовольнити.

Представник відповідача з посиланням на доводи, викладені в запереченнях на позов, просить суд в задоволенні позову відмовити.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 16.12.2014 р. між сторонами укладено договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 16-12-2014 (далі договір; а. с. 12-20), відповідно до умов якого відповідач, як клієнт, доручає а позивач, як експедитор, зобовязується організувати за рахунок клієнта транспортно-експедиторське обслуговування, перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів по території України і в міжнародному сполученні, а також надати інші транспортно-експедиторські послуги клієнту за згодою сторін.

Згідно з п. 1.2. договору, умови перевезення, вид вантажу, вид транспорту, вартість послуг експедитора, а також інші умови повязані з виконанням даного договору, встановлюються за згодою сторін.

За змістом п. 4.1.11. - 4.1.15. договору, виконані послуги регламентуються актом виконаних робіт і рахунком Експедитора. Експедитор висилає клієнту оригінали документів (актів виконаних робіт і податкових накладних) один раз на місяць за попередній місяць до 5 (п'ятого) числа наступного місяця. Клієнт зобов'язується після отримання Актів виконаних робіт підписати їх і вислати назад експедитору або надати мотивовані заперечення по ним. В разі якщо на протязі 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання повідомлення про доставку документів експедитор не отримає піждписані акти виконаних робіт або мотивовані заперечення по них, виконані роботи вважаються автоматично узгодженими.

За змістом п. 4.1.7 договору, у разі якщо сторонами не передбачено інше, всі ціни, вказані в даному договорі в доларах США, сплачуються в гривнях за офіційним курсом НБУ на дату виставлення рахунку.

Згідно з п. 4.1.4. договору, у разі незгоди Клієнта з сумою рахунку, він зобов'язується не пізніше 2 (двох) днів після отримання рахунку, однак, в будь-якому випадку не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення рахунку, повідомити експедитора про причини згоди. У разі якщо повідомлення в зазначених термін не було, рахунок вважається акцептованим і буде оплачений згідно з умовами даного Договору.

Матеріали справи також свідчать, що на виконання умов договору між сторонами укладено Додаткову угоду № 12036 від 16 грудня 2014 року (далі - додаткова угода; а. с. 21-22). З цієї додаткової угоди вбачається, що позивач в рамках договору зобовязався організувати транспортно-експедиторське обслуговування вантажів позивача, а саме: надати послуги по організації перевезення морським транспортом з порту м. Шанхай (КНР) до порту м. Іллічівськ (Україна), вантажно-розвантажувальних робіт в порту вивантаження, наземну доставку вантажу автомобільним транспортом до м. Харкова, експедирування (проходження внутрішньо портового оформлення вантажу в контейнері та отримання дозволів на вивезення вантажу в контейнері з території порту).

Згідно з п. 1.2. додаткової угоди, вартість послуг експедитора по транспортно-експедиторському обслуговуванню вантажів клієнта за один контейнер складає 1320 доларів США.

Пунктом 1.6. додаткової угоди передбачено, що оплата вартості послуг Експедитора з транспортно-експедиторського обслуговування вантажів Клієнта проводиться на підставі рахунку експедитора протягом 30 (тридцяти) днів з моменту доставки вантажу на склад клієнта.

Відповідно до п. 1.9. додаткової угоди, у разі підвищення курсу продажу долара США в НБУ на п'ять і більше відсотків з моменту узгодження ставки і виставлення рахунку Клієнту до моменту оплати клієнтом і повного надання послуг експедитором, експедитор має право довиставити рахунок на курсову різницю, а Клієнт, у свою чергу, зобов'язаний сплатити даний рахунок.

Як свідчать матеріали справи, 26.01.2015 року позивач на підставі умов договору та додаткової угоди виставив відповідачу на оплату рахунок № 127 (а. с. 25) на суму 20 869,20 грн. з врахуванням ПДВ, що є еквівалентом 1320 (одна тисяча триста двадцять) доларів США по курсу Національного Банку України станом на 26.01.2015 р. (згідно з довідкою АБ Південний № 17-27259 від 12.06.2015 р. (а. с. 24), офіційний курс гривні до доларів США, встановлений НБУ станом на 26.01.2015 р. становив 1581 грн. за 100 доларів США)

В подальшому, позивач на виконання умов договору та додаткової угоди організував відповідне експедирування вантажу відповідачу на суму еквівалентну 1320 доларів США, а саме: відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) № 064831 (а. с. 23), узгоджений сторонами до експедирування вантаж в контейнері № TGHU8365255 був доставлений на склад відповідача 03.02.2015 р.

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Як зазначає позивач у позовній заяві, у звязку із різким підвищенням курсу продажу іноземної валюти в Україні у січні - березні 2015 року, узгодженої між сторонами ставки у розмірі 20 869,20 грн. вистачило тільки для покриття витрат на організацію перевезення морським транспортом, вантажно - розвантажувальні роботи в порту та експедирування. Автомобільна доставка вантажу по Україні здійснювалося в інтересах відповідача, але за рахунок позивача.

На підставі викладеного, позивач, керуючись правом, встановленим п. 1.9. додаткової угоди, додатково виставив відповідачу рахунок № 366 від 02.03.2015 року на суму 14 586 грн. для компенсації курсової різниці (а. с. 26). (згідно з довідкою АБ Південний № 17-27259 від 12.06.2015 р. (а. с. 24), офіційний курс гривні до доларів США, встановлений НБУ станом на 02.03.2015 р. становив 2686 грн. за 100 доларів США.)

Позивач зазначає, що заборгованість в сумі 14586 грн. виникла у відповідача внаслідок здешевлення гривні по відношенню до долара США з моменту виставлення ним рахунка № 127 від 26.01.2015 р. до моменту виставлення рахунка № 366 від 02.03.2015 року (1320 х 26,86 (станом на 02.03.2015 р.) 1320 х 15,81 (станом на 26.01.2015 р.) = 14586).

Позивач повідомив відповідача про виникнення рахунку № 366 від 02.03.2015 р. та необхідність його сплати шляхом направлення листа на електронну адресу вказану відповідачем в п. 4.1.10 Договору.

В подальшому, на виконання умов договору та додаткової угоди, але з простроченням строку, виставлений позивачем рахунок № 127 від 26.01.2015 року на суму 20 869,20 грн. був сплачений відповідачем 10.03.2015 року.

Іншу частину заборгованості в сумі 14586 грн. згідно з рахунком № 366 від 02.03.2015 р. відповідач не сплатив.

Як свідчать матеріали справи, 17.03.15 року акт здачі - приймання робіт (надання послуг) № 355 від 02.03.2015 року направлено позивачем листом (відправлення № 742) на адресу відповідача, що підтверджується витягом з реєстру рекомендованої кореспонденції № 1701 на 17.03.2015 р. (а. с. 28-29)

23.03.2015 року зазначений акт отримано відповідачем на відділенні поштового звязку Укрпошта Харків 24 (копія витягу а. с. 30).

Проте, зазначений акт відповідачем підписаний не був. Так само відповідач не направляв позивачу мотивованих заперечень щодо зазначеного акту в порядку, визначеному п. 4.1.14 договору.

За змістом п. 4.1.14 договору, у випадку, якщо протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання повідомлення про доставку документів Експедитор не отримує підписані Акти виконаних робіт або мотивовану заперечення по них, - Акти виконаних робіт вважаються автоматично узгодженими.

За таких обставин, в даному випадку є підстави вважати, що акт № 355 від 2 березня 2015 року є автоматично узгодженим між сторонами.

24.04.2015 року позивач направив на адресу відповідача претензію за вих. № 21/04 щодо несплати рахунку № 366 від 02.03.2015 року на суму 14586 грн., в якій вимагав у останнього сплатити зазначений рахунок до 27.04.2015 р. (а.с. 31).

Відповідач отримав вищевказану претензію 27.04.2015 року, що підтверджується курєрською декларацією № 518619 (а.с. 32), проте, жодної відповіді на неї позивачу не надав, заборгованості за рахунком № 366 від 02.03.2015 р. в сумі 14586 грн. не сплатив.

Зазначені обставини стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 1 ст. 929 ЦК України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Статтею 931 ЦК України встановлено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Згідно з ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з п. 4 П(С)БО 21 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютних курсів" затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000року N193 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 2000 р. за N 515/4736 курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Факт належного виконання позивачем своїх зобовязань за договором на транспортно-експедиторське обслуговування № 16-12-2014 від 16.12.2014 р. та додатковою угодою до договору № 12036 від 16 грудня 2014 року підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Суд констатує, що додатковою угодою передбачено грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті та можливість здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти, що відповідає вимогам ст. 526, 533, 627, 629 ЦК України.

Як свідчать матеріали справи, офіційний курс гривні по відношенню до долара США з моменту виставлення рахунка № 127 від 26.01.2015 р. до моменту виставлення рахунка № 366 від 02.03.2015 року дійсно знизився, що надає право позивачу на підставі п. 1.9. додаткової угоди вимагати від відповідача сплати додаткової курсової різниці на яку за цей час знецінилася гривня.

Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку курсової різниці за згаданий період часу з урахуванням визначеного сторонами еквіваленту зобовязання за договором та додатковою угодою в доларах США, та офіційного курсу гривні по відношенню до долара США станом на 26.01.2015 р. та 02.03.2015 р., суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь позивача 14586 грн. заборгованості.

Суд критично ставиться до посилань відповідача про те, що офіційний курс гривні по відношенню до долара США станом на 10.03.2015 р. (коли відповідач оплатив рахунок від 26.01.2015 р.) був нижчім від курсу станом на 02.03.2015 р., коли позивач виставив відповідних рахунок, оскільки такі дії позивача відповідають вимогам п. 1.9. додаткової угоди, тоді як доводи відповідача про необхідність застосування курсу станом на 10.03.2015 р. при визначенні розміру заборгованості не відповідають ні умовам договору, ні додатковій угоді.

Доводи відповідача про порушення позивачем при визначенні розміру заборгованості положень п. 1 постанови КМУ від 18.12.1998 р. «про удосконалення порядку формування цін» також є безпідставними, та спростовуються положеннями ст. ст. 553, 629 ЦК України.

Так само безпідставними є посилання відповідача на п. 2.1.4. договору, оскільки в даному випадку позивач не змінював тариф на перевезення вантажу, останній був узгоджений згідно з додатковою угодою (п. 1.2.), а перерахунок заборгованості мав місце в звязку зі зміною курсу валют, що відповідає вимогам п. 1.9. додаткової угоди, та положенням ст. ст. 553, 629 ЦК України.

З урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 1378 грн.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обеженою відповідальністю "Українська пивна компанія-Арматура" (адреса: 61157, м. Харків, вул. Селянська, 110; ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ЛТД", м. Одеса (адреса: 65003, м. Одеса, вул. Церковна, 19; ) 14586 грн. заборгованості, 1378 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Суддя ОСОБА_4