ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2016 р. Справа № 910/5556/16

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Атлантіс, Дніпропетровська обл., м. Синельникове

до Товариства з обмеженою відповідальністю Прод де Люкс, Київська обл., м. Вишневе

про стягнення 22 372,47 гривень

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 01.09.2015)

від відповідача: не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

28.03.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю Атлантіс (далі-ТОВ Атлантіс/позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Прод де Люкс (далі-ТОВ Прод де Люкс/відповідач) про стягнення 24 296,14 гривень, у тому числі 17 226,96 грн заборгованості, 4 623,08 грн пені, 1 583,24 грн 15% річних та 862,86 грн інфляційних втрат у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобовязання за договором поставки №370 ОПКи від 21.08.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.03.2016 у справі №910/5556/16 позовну заяву ТОВ «Атлантіс» з доданими до неї документами передано за територіальною підсудністю до господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.04.2016 порушено провадження у справі №910/5556/16 та призначено її до розгляду на 19.04.2016.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.04.2016 розгляд справи відкладено на 04.05.2016.

В процесі розгляду даного спору, позивачем подано клопотання від 28.04.2016 про зменшення позовних вимог, відповідно до якого ТОВ Атлантіс просив суд стягнути з ТОВ Прод де Люкс 22 372,47 гривень, у тому числі 17 226,96 грн заборгованості, 3 223,99 грн пені, 1 058,66 грн 15% річних та 862,86 грн інфляційних втрат.

Поряд з тим, відповідач не скористався наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України правом та відзив на позовну заяву не надав.

У судові засідання 19.04.2016 та 04.05.2016 представник відповідача не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

21.08.2015 між ТОВ Атлантіс (далі-постачальник) та ТОВ Прод де Люкс (далі - покупець) було укладено договір поставки №370 ОПКи (далі - договір), відповідно до положень якого постачальник зобовязався у зумовлені строки передавати (поставляти) у власність покупця алкогольну продукцію (надалі - товар) відповідно до узгоджених (прийнятих до виконання) постачальником замовлень покупця, а покупець зобовязався приймати вказаний товар у власність і сплачувати за нього зумовлену даним договором грошову суму.

Відповідно до п. п. 2.1., 3.4., 6.1. та 7.1. договору постачальник зобовязується поставляти товар згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2000 року на умовах DDP (в торгову точку покупця ).

Підписуючи видаткові накладні та приймаючи товар, покупець підтверджує, що поставка товару відбулась за узгодженими сторонами цінами.

Право власності на товар, ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження переходить від постачальника до покупця з моменту підписання сторонами оформленої належним чином накладної, що засвідчує момент передання товару покупцю.

Покупець зобовязаний оплатити поставлений постачальником товар протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту передання товару.

Судом встановлено, що позивач свої обовязки за договором виконав належним чином, поставивши 21.09.2015 та 24.10.2015 відповідачу товар загальною вартістю 29 279,04 грн, що підтверджується підписами та відбитками печаток сторін на видаткових накладних №17429 від 21.09.2015 на 26 764,80 грн та №19997 від 24.10.2015 на 2 514,24 грн, копії яких наявні в матеріалах справи.

До того ж, обставини щодо поставки позивачем товару загальною вартістю 29 279,04 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями товарно-транспортних накладних та відомостей про вантаж.

Про належне виконання продавцем своїх зобовязань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору.

Однак, як зазначає позивач, відповідач свої договірні зобовязання належним чином не виконав, сплативши за поставлений товар 2 514,24 грн, що підтверджується наданою суду довідкою ТОВ «Перший український міжнародний банк» №DNI/1649 від 28.04.2016.

Водночас, з наданого позивачем акту №5876904 звірки взаємних розрахунків від 13.04.2016 слідує, що позивачем було зменшено заборгованість відповідача на суму вартості повернутого 03.03.2016 товару, зокрема, за видатковою накладною №17429 від 21.09.2015 на 8 740,38 грн.

Таким чином, внаслідок здійснення відповідачем часткової оплати вартості постаченого товару та зменшення боргу на суму вартості повернутого товару, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 18 024,42 грн.

У відповідності до наданої суду довідки від 13.03.2016 за підписом в.о. головного бухгалтера та генерального директора ТОВ Атлантіс сума заборгованості відповідача за договором становить 17 226,96 грн, з огляду на зменшення заборгованості на сукупну вартість повернутого товару як за видатковою накладною №17429 від 21.09.2015 так і за видатковими накладним за попередні періоди поставки.

Посилаючись на те, що відповідач остаточні розрахунки за поставлений згідно договору товар не провів, позивач просить суд стягнути з ТОВ Прод де Люкс, зокрема, 17 226,96 грн заборгованості.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Оскільки відповідачем не надано суду ані відзиву на позовну заяву, ані будь-яких інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд, у відповідності до ст. 75 ГПК України, здійснював розгляд даної справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши повно і всебічно матеріали справи та подані докази, суд встановив, що заявлена позовна вимога підлягає задоволенню виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 265, ч. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 712 та ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду вищезазначеного, підписання відповідачем товаросупроводжувальних документів, а саме: видаткових та товарно-транспортної накладних, без будь-яких заперечень щодо кількості та якості поставленого товару свідчить про прийняття покупцем цього товару та, відповідно, породжує для останнього обовязок по його оплаті у повному обсязі у передбачені договором строки до 21.10.2015 та 24.11.2015 включно.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Дана норма кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач свої грошові зобовязання щодо оплати вартості поставленого товару належним чином не виконав, а також арифметичну відповідність заявленої до стягнення заборгованості наявним в матеріалах справи документам, суд дійшов висновку про задовлення вимоги позивача про стягнення з відповідача 17 226,96 грн заборгованості як такої, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань за договором, позивач просить суд стягнути з ТОВ Прод де Люкс:

- 3 223,99 грн пені та 1 058,66 грн 15% річних, нарахованих спадаючим підсумком за періоди:

з 22.10.2015 по 12.11.2015 на заборгованість у розмірі 26 764,80 грн за видатковою накладною №17429 від 21.09.2015;

з 13.11.2015 по 03.03.2016 на заборгованість у розмірі 24 250,56 грн за видатковою накладною №17429 від 21.09.2015;

з 04.03.2016 по 21.03.2016 на заборгованість у розмірі 14 712,72 грн за видатковою накладною №17429 від 21.09.2015;

з 25.11.2015 по 21.03.2016 на заборгованість у розмірі 2 514,24 грн за видатковою накладною №19997 від 24.10.2015;

- 862,86 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 22.10.2015 по 03.03.2016 на заборгованість у розмірі 26 764,80 грн за видатковою накладною №17429 від 21.09.2015.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 9.3. договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, на який нараховується пеня, за кожен день прострочення платежу, та 15% річних у випадку прострочення оплати поставленого товару на 10 (десять) і більше календарних днів.

Відповідно до положень пункту 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань передбачено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Як слідує з наявної в матеріалах справи довідки ТОВ «Перший український міжнародний банк» №DNI/1649 від 28.04.2016, відповідачем, зокрема, 12.11.2015 було сплачено 2 514,24 грн за товар згідно договору.

З огляду вищенаведеного, оскільки відповідачем товар за видатковою накладною №17429 від 21.09.2015 частково оплачено 12.11.2015 та частково повернуто 03.03.2016, суд дійшов висновків про безпідставне включення до періоду обрахунку відповідних дат, а також про помилкове нарахування інфляції на всю суму боргу за видатковою накладною за період, протягом якого відповідна заборгованість зменшувалась.

За таких обставин, суд здійснював обрахунок заявлених до стягнення:

- пені та 15% річних за періоди:

з 22.10.2015 по 11.11.2015 на заборгованість у розмірі 26 764,80 грн за видатковою накладною №17429 від 21.09.2015;

з 12.11.2015 по 02.03.2016 на заборгованість у розмірі 24 250,56 грн за видатковою накладною №17429 від 21.09.2015;

з 03.03.2016 по 21.03.2016 на заборгованість у розмірі 14 712,72 грн за видатковою накладною №17429 від 21.09.2015;

з 25.11.2015 по 21.03.2016 на заборгованість у розмірі 2 514,24 грн за видатковою накладною №19997 від 24.10.2015;

- інфляційних втрат за періоди:

з 22.10.2015 по 11.11.2015 на заборгованість у розмірі 26 764,80 грн за видатковою накладною №17429 від 21.09.2015;

з 12.11.2015 по 02.03.2016 на заборгованість у розмірі 24 250,56 грн за видатковою накладною №17429 від 21.09.2015.

Оскільки арифметично вірний розмір заявлених до стягнення пені та 15% річних, обрахований судом в межах заявлених позивачем періодів з урахуванням вимог норм закону та обставин справи, становить 4 642,29 грн та 1 583,89 грн відповідно, а суд при прийнятті рішення не може виходити за межі позовних вимог, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 3 223,99 грн пені та 1 058,66 грн 15% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Поряд з тим, враховуючи, що арифметично вірний розмір інфляційних втрат, обрахований судом в межах заявленого позивачем періоду з урахуванням вимог закону та обставин справи, становить 776,02 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача 862,86 грн інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню у розмірі 776,02 грн.

Витрати по сплаті судового збору за подання позову у даній справі, у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 525, 526, 530, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 230, 265 Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Прод де Люкс (08132, Київська обл., м. Вишневе, вул. Залізнична, 3, ідентифікаційний код 39565305) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Атлантіс (52500, Дніпропетровська обл., м. Синельникове, вул. Космічна, 1, ідентифікаційний код 30012937) 17 226 (сімнадцять тисяч двісті двадцять шість) грн 96 коп. заборгованості, 3 223 (три тисячі двісті двадцять три) грн 99 коп. пені, 1 058 (одну тисячу пятдесят вісім) грн 66 коп. 15% річних, 776 (сімсот сімдесят шість) грн 02 грн інфляційних втрат та 1 372 (одну тисячу триста сімдесят дві) грн 65 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 06.05.2016.

Суддя В.А. Ярема