КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2016 р. Справа№ 910/30871/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Рябухи В.І.

Ропій Л.М.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Негрич О. Я. - представник за довіреністю від 28.05.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Громадської організації «Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства»

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2016

у справі № 910/30871/15 (суддя Пригунова А. Б.)

за позовом Управління комунальної власності територіальних громад Вінницької області

до Громадської організації «Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства»

про стягнення 334 551,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті орендної плати в сумі 274 186,81 грн., комунальних платежів в сумі 18 399,22 грн., експлуатаційних витрат в сумі 10 357,10 грн. за договором № 14-15 на оренду приміщення, що належить до спільної власності територіальних громад області від 28.05.2013, пені в сумі 27 409,45 грн., 3 % річних в сумі 1 625,98 грн. та інфляційних втрат в сумі 2 572,51 грн., а також розірвання вказаного договору оренди та звільнення приміщення будівлі площею 339,80 кв.м., за адресою: м. Вінниця, вул. Театральна, 14.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2016, повний текст якого складений 15.02.2016, у справі № 910/30871/15 позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що матеріалами справи доведений факт невиконання відповідачем своїх обов'язків по оплаті наданих позивачем за спірним договором послуг у заявленій до стягнення сумі, що, відповідно, є підставою для розірвання вказаного договору та, як наслідок цього, зобов'язання відповідача звільнити орендоване майно.

Не погоджуючись з рішенням, Громадська організація «Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2016 у справі № 910/30871/15 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач послався на те, що судом першої інстанції при прийнятті оспорюваного рішення неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені в оспорюваному рішення не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

При цьому порушення норм процесуального законодавства полягало в тому, що оспорюване рішення було прийнято за відсутності представника відповідача, не повідомленого належним чином про час та місце судових засідань у справі.

Крім того відповідач послався на те, що ним за згодою позивача були проведені поліпшення орендованого за спірним договором приміщення, загальна вартість яких становить понад 3 000 000 грн., і у випадку розірвання договору сторін відповідач має право на відшкодування вартості таких витрат, проте судом першої інстанції при вирішення спору сторін по суті вказаних обставин досліджено не було та, відповідно, не вирішено питання щодо відшкодування відповідачу вказаних витрат.

Також відповідач послався на помилки, допущені позивачем при розрахунку інфляційних втрат.

Ухвалою від 03.03.2016 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. відновлено строк подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу Громадської організації «Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

В апеляційній скарзі відповідач звернувся до суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи доданих до апеляційної скарги доказів та використання їх при розгляді справи.

До апеляційної скарги відповідачем додані копії:

- листа позивача № 1871 від 31.12.2014;

- розпорядження Вінницької обласної ради № 123 від 08.05.2013 «Про дозвіл на передачу в оренду приміщень в будинку, розташованому за адресою: вул. Театральна, б. 14, м. Вінниця, орендодавцем яких виступає Управління комунальної власності територіальних громад Вінницької області»;

- розпорядження Вінницької обласної ради № 232 від 06.08.2014 «Про створення комісії із встановлення невід'ємних поліпшень на 285 кв.м. орендованих площ першого поверху в адмінбудинку, розташованому за адресою: вул. Театральна, б. 14, м. Вінниця, орендарем яких виступає Громадська організація «Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства»;

- рішення Вінницької обласної ради № 650 від 20.12.2013 «Про внесення доповнень в додатком 2 до рішення 16 сесії обласної ради 6 скликання від 20 червня 2013 року № 536 «Про затвердження Програми приватизації об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницької області на 2013-2014 роки»;

- договору підряду № 46/1 від 16.07.2013, укладеного між відповідачем та ТОВ «МУР»;

- довідки про вартість виконаних будівельних робіт/та витрати/ за листопад 2013 року та дефектного акту.

Щодо вказаного клопотання колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 101 ГПК України встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього

Частинами 3, 4 п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011 № 7 встановлено, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів у порядку статті 38 ГПК. У такому разі суд апеляційної інстанції за відповідним клопотанням сторони самостійно витребує необхідні додаткові докази.

З матеріалів справи слідує, що відповідач не брав участі в судових засіданнях під час розгляду справи в суді першої інстанції, з огляду на що колегія суддів вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу з урахування поданих відповідачем додаткових доказів.

Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем надано суду додаткові пояснення, в яких він зазначив про те, що станом на 29.03.2016 ним виконі всі зобов'язання щодо сплати орендної плати, стягнення якої є предметом цього позову, з огляду на що є підстави для припинення провадження у цій справі.

З огляду на вказані обставини, позивачем 30.03.2016 до суду подано заяву про відмову від позову.

Щодо вказаних обставин колегія суддів зазначає таке.

Обставини щодо сплати відповідачем суми заборгованості після винесення судом першої інстанції рішення не можуть розглядатися колегією суддів як підстава для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, адже частиною першою статті 104 ГПК, яка визначає вичерпний перелік підстав для скасування або зміни рішення, не передбачено можливості такого скасування (зміни) у зв'язку із зміною стану розрахунків між сторонами, яка сталася після прийняття рішення місцевого господарського суду.

Зазначена позиція викладена і в п. 32 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 18.03.2008 № 01-8/164 «Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2007 році».

Також не може бути задоволена судом апеляційної інстанції і заява позивача про відмову від позову, оскільки за змістом ст. 22 ГПК України право відмовитись від позову надано позивачу лише до прийняття судом першої інстанції рішення по справі, тобто вказане право не може бути ним реалізовано на стадії апеляційного перегляду.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, представник позивача проти її задоволення заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

28.05.2013 позивач як управління та відповідач як орендар уклали договір № 14-15 на оренду приміщення, що належить до спільної власності територіальних громад області (далі Договір) (а.с. 22-26), в п. 1.1 якого погодили, що позивач зобов'язався надати, а відповідач - прийняти в оренду нежиле приміщення загальною площею 402,56 кв.м., що складається з приміщень №№ 46, 47, 48, 49, 50, 51, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 (за інвентаризаційною справою), які розташовані на першому поверсі адмінбудинку за адресою: м. Вінниця, вул. Театральна, 14, згідно викопіювання з поверхового плану, що складає невід'ємну частину цього договору.

Додатковою угодою № 1 від 01.10.2013 (а.с. 28) та Додатковою угодою № 2 від 24.10.2013 до Договору сторони внесли зміни до п. 1.1 Договору, остаточно виклавши його в такій редакції: «Позивач надає, а відповідач при ймає в оренду нежиле приміщення, загальною площею 339,8 кв.м., що складається з приміщень №№ 46-52, 54-64, (згідно технічного паспорту, виготовленого 11.10.2013), які розташовані на першому поверсі в адмінбудинку за адресою: м. Вінниця, вул. Театральна, 14, згідно викопіювання з поверхового плану, що складає невід'ємну частину цього договору (додаток № 1).

Згідно з п. 2.1 Договору вступ відповідача у володіння та користування об'єктом оренди настає одночасно із підписанням сторонами акта приймання-передачі об'єкта.

31.05.2013 сторонами підписано акт приймання-передачі приміщень в адмінбудинку по вул. Театральна, 14 (а.с. 33), яким сторони зафіксували передачу позивачем відповідачу приміщень, оренда яких є предметом Договору.

В пункті 3.1 Договору сторони погодили розмір орендної плати, яку відповідач сплачує за користування спірними приміщеннями, проте у вказаний пункт в подальшому сторонами було внесено зміни (Додаткова угода № 1).

Так, згідно з п. 3.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 1, за володіння та користування приміщеннями відповідач сплачує орнедну плату, місячний розмір якої становить:

- за приміщення, площею 111,79 кв.м. - (167,15 х К інфл. за вересень 2013р. х К інфл. за жовтень 2013р.) грн. за 1 кв.м. орендованої площі;

- за приміщення площею 290,77 кв.м. - (27,18 х К інфл. за вересень 2013р. х К інфл. за жовтень 2013р.) грн. за 1 кв.м. орендованої площі.

Згідно з п. 3.2 Договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції.

В пункті 3.3 Договору встановлено, що додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та в порядку, визначених законодавством України, який сплачується відповідачем разом з орендною платою.

Відповідно до п. 3.4 Договору в редакції Додаткової угоди № 3 від 20.11.2013 (а.с. 31) відшкодування витрат за комунальні послуги (вода за показниками лічильника, електроенергія, вивезення сміття) відповідач сплачує за рахунками позивача згіжн6о з розшифровкою всіх витрат по видах послуг щомісячно. Сума відшкодування комунальних послуг за (1 кв.м) змінюється пропорційно змінам розцінок за ці послуги. Відповідач відшкодовує шляхом сплати за рахунками позивача експлуатаційні витрати (витрати на утримання будинку і прибудинкової території), місячний розмір яких складає 5,08 грн. за 1 кв.м. Сума відшкодування (за 1 кв.м.) змінюється пропорційно законодавчій зміні розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з п. 3.6 Договору позивач до 25-го числа кожного місяця підготовлює рахунки по орендній платі, комунальним послугам та експлуатаційним витратам, а відповідач зобов'язаний протягом 3-х робочих днів отримати їх, розписавшись про їх отримання в відомості на отримання рахунків.

Відповідно до п. 3.7 Договору відповідач має право протягом трьох днів з моменту отримання рахунку, в разі непогодження з сумою комунальних послуг, виставленою в рахунку, надати позивачу свої обґрунтовані письмові заперечення. Позивач розглядає заперечення відповідач протягом трьох днів та в разі погодження змінює суму, виставлену в рахунку.

Згідно з п. 3.8 Договору, в разі, якщо відповідач в термін, передбачений п. 3.6 Договору, не з'явився для отримання рахунку або своєчасно не надав свої письмові заперечення щодо загальної суми виставленої в рахунку, - загальна сума виставлена в рахунку до сплати, вважається узгодженою між сторонами.

Відповідно до п. 3.9 Договору визначену орендну плату, плату за комунальні послуги та експлуатаційні витрати відповідач зобов'язаний сплачувати на рахунок позивача не пізніше 5-го числі місяця, наступного за звітним.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає, що свої обв'язки по сплаті орендної плати, комунальних платежів та експлуатаційних витрат відповідач виконував неналежним чином, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 302 943,13 грн., яка складається з:

- заборгованості по орендній платі за період з травня (не за повний місяць) по жовтень 2015 року включно в сумі 274 186,81 грн.;

- заборгованості по оплаті експлуатаційних витрат за період з червня по жовтень 2015 року включно в сумі 10 357,10 грн.;

- заборгованості по оплаті комунальних послуг за період з червня по жовтень 2015 року включно в сумі 18 399,22 грн.

Як слідує з матеріалів справи, на оплату вказаних платежів позивачем були виставлені Акти-рахунки № СФ-0000675 від 19.05.2015 на суму 57 922,87 грн., № СФ-0000827 від 18.06.2015 на суму 58 807,94 грн., № СФ-0000948 від 17.07.2015 на суму 58 059,98 грн., № СФ-0001159 від 19.05.2015 на суму 58 568,52 грн., № СФ-0001287 від 17.09.2015 на суму 57 855,55 грн., № СФ-0001517 від 20.10.2015 на суму 66 398,92 грн., з яких пеня становить 7 118,82 грн., тобто фактично вартість послуг становить 59 210,10 грн. (66 398,92-7 118,82).

В матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем позивачу обґрунтованих письмових заперечень щодо вказаних рахунків, а відтак, в порядку, погодженому сторонами в п. 3.8 Договору, загальна сума вказаних рахунків вважається узгодженою сторонами.

Отже, загальна вартість наданих в період з травня по жовтень 2015 року включно за договором послуг (орендна плата, комунальні послуги та експлуатаційні витрати) становить 350 424,96 грн.

Водночас, як зазначено позивачем в позові, надані в травні 2015 року послуги відповідач частково оплатив, і його заборгованість за вказані послуги становить 10 441,04 грн.

Враховуючи вказані обставини, несплаченими за спірний період залишились послуги на загальну суму 302 943,13 грн., з яких заборгованість по орендній платі становить 274 186,81 грн., заборгованість по сплаті комунальних платежів - 18 399,22 грн., а заборгованість по оплаті експлуатаційних витрат - 10 357,10 грн.

Водночас з наданого позивачем Розрахунку заборгованості за Договором (а.с. 64) слідує, що заборгованість відповідача за Договором станом на грудень 2015 року становила 412 180,38 грн., проте вказана сума визначена позивачем з врахування послуг, наданих після періоду, заявленого до стягнення у цій справі.

Крім того, вказаний розрахунок містить помилки, зокрема неспівпадіння сум, зазначених у виставлених позивачем же рахунках, сумам визначеним ним у вказаному розрахунку.

За таких обставин, колегія суддів не може прийняти вказаний розрахунок як належний доказ на підтвердження суми заборгованості відповідача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що неоплаченими за спірний період залишились послуги на загальну суму 302 943,13 грн., з яких заборгованість по орендній платі становить 274 186,81 грн., заборгованість по сплаті комунальних платежів - 18 399,22 грн., заборгованість по оплаті експлуатаційних витрат - 10 357,10 грн.

Відповідач не висловив жодних заперечень щодо наявності в нього заборгованості у вказаній сумі та, відповідно, не надав і доказів на заперечення таких обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Спірний Договір за своєю правовою природою є договором оренди, в частині надання послуг оренди та договором про надання послуг в части надання комунальних послу та експлуатаційних витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» відносини щодо оренди майна, що перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи, що спірне майно відноситься до комунальної власності, відносини щодо його оренди регулюються, в тому числі, і Законом України «Про оренду державного та комунального майна»

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов'язання з оплати наданих позивачем протягом спірного періоду послуг на загальну суму 302 943,13 грн., а відтак, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 302 943,13 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 27 409,45 грн. слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі і сплата неустойки.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Дії відповідача є порушенням грошових зобов'язань, тому є підстави для застосування встановленої Договором відповідальності.

Згідно з ч. 1 п. 9.2 Договору за несвоєчасну сплату орендних платежів, плати за комунальні послуги та експлуатаційні витрати відповідач сплачує на користь позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 27 409,45 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі за розрахунком позивача. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 1 625,98 грн. та інфляційних втрат в сумі 2 572,51 грн. слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 1 625,98 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі за розрахунком позивача. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо розміру інфляційних втрат слід зазначити таке.

При перевірці розрахунків позивача колегія суддів виявила, що вони виконані з помилками, в той час як при перерахунку інфляційних втрат за заявлений позивачем до стягнення період встановлено, що розмір інфляційних втрат за вказані періоди має від'ємне значення, з огляду на що у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 2 572,51 грн. слід відмовити. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
06.06.2015 - 06.11.201510441.040.996-46.2210394.82
06.07.2015 - 06.11.201558807.840.992-493.5658314.28
06.08.2015 - 06.11.201558059.981.00294.2558154.23
06.09.2015 - 06.11.201558568.521.010568.1759136.69
06.10.2015 - 06.11.201557855.550.987-752.1257103.43

Щодо позовних вимог про розірвання Договору оренди та звільнення приміщення будівлі площею 339,80 кв.м. за адресою: м. Вінниця, вул. Театральна, 14 слід зазначити таке.

В пункті 10.1 Договору сторонами погоджено, що цей договір діє з 24.05.2013 до 22.05.2016.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Пунктом 9.6 Договору передбачено, що при невиконанні або порушені однією із сторін умов цього договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін за рішенням суду.

Згідно з п. 10.4 Договору Договір може бути розірваний в разі невиконання його умов або на вимогу однієї з сторін за рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» до істотних умов договору оренди, серед іншого, віднесено орендну плату з урахуванням її індексації та виконання зобов'язань з її внесення.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що частиною 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» зобов'язання вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі віднесене до основних обов'язків орендаря комунального майна, є правові підстави вважати, що відповідач істотно порушував узгоджені сторонами умови Договору, і позивач, внаслідок таких дій відповідача, значною мірою позбавлявся того, на що він розраховував при укладенні Договору - одержання орендних платежів в обумовлені строки та в узгодженому розмірі, а тому має законне право вимагати розірвання Договору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про розірвання укладеного між позивачем та відповідачем договору № 14-15 на оренду приміщення, що належить до спільної власності територіальних громад області від 28.05.2013. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

За правилами ч. 3 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Частина 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлює, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до п. 2.3 Договору, у разі припинення цього договору об'єкт оренди повертається позивачу у належному стані з урахуванням нормального фізичного зносу в порядку, встановленому п. 2.1 Договору. Об'єкт оренди вважається поверненим з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

З огляду на вказані приписи закону та умови Договору, враховуючи, що Договір в судовому порядку розірваний, колегія суддів вважає законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача звільнити приміщення будівлі площею 339,80 кв.м., за адресою: м. Вінниця, вул. Театральна, 14. Рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині залишається без змін.

Щодо посилань відповідача на те, що ним за згодою позивача були проведені поліпшення орендованого за спірним договором приміщення, загальна вартість яких становить понад 3 000 000 грн., і у випадку розірвання договору сторін відповідач має право на відшкодування вартості таких витрат, проте судом першої інстанції при вирішення спору сторін по суті вказаних обставин досліджено не було та, відповідно, не вирішено питання щодо відшкодування відповідачу вказаних витрат, слід зазначити таке.

Згідно з п. 6.2 Договору відповідач має право протягом дії Договору за свій рахунок проводити ремонт (поліпшення) об'єкта оренди (розпорядження голови обласної ради № 123 від 08.05.2013). Проведення даних невід'ємних поліпшень проводиться у відповідності п.п. 6.3, 6.4, 6.6 додатку № 1 до рішення 7 сесії обласної ради 6 скликання від 28.10.2011 № 220. Відповідач несе матеріальну відповідальність за якість проведених робіт та за всі пошкодження, що викликані цими роботами.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 778 ЦК України якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар вправі залишити за собою проведені ним поліпшення орендованого майна, здійснені за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без заподіяння йому шкоди. Якщо орендар за рахунок власних коштів здійснив за згодою орендодавця поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, орендодавець зобов'язаний компенсувати йому зазначені кошти в межах збільшення в результаті цих поліпшень вартості орендованого майна, визначеної в установленому законодавством порядку, яке відбулося в результаті таких поліпшень, якщо інше не визначено договором оренди.

Отже, враховуючи розірвання судом у цій справі спірного Договору, у випадку проведення поліпшень орендованого за Договором майна за згодою позивача або в межах, встановлених розпорядженням голови обласної ради № 123 від 08.05.2013 (п. 6.2 Договору), відповідач, відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», має право на відшкодування вартості вказаних поліпшень, а відтак, відповідач не позбавлений права вимагати, в тому числі і в судовому порядку, стягнення вартості вказаних поліпшень, однак враховуючи те, що у цій справі відповідач виступає саме в процесуальному статусі відповідача, і з зустрічним позовом до позивача не звертався, суд позбавлений можливості розглянути по суті вимоги про стягнення з позивача на користь відповідача вартості вказаних поліпшень.

Документальні докази щодо вказаних обставин, додані відповідачем до апеляційної скарги, з огляду на вищевикладене, визнаються судом такими, що не впливають на вирішення спору сторін по суті і до уваги не приймаються.

Водночас колегія суддів зауважує відповідачеві в на тому, що за змістом ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» право на відшкодування вартсоті невід'ємних поліпшень орендар має право після розірвання договору оренди, тобто у спірному випадку - після набрання законної сили рішенням суду яким задоволення вказані позовні вимоги позивача.

Щодо посилань відповідача на те, що оспорюване рішення було прийнято з порушенням норм процесуального законодавства, а саме за відсутності представника відповідача, не повідомленого належним чином про час та місце судових засідань у справі, слід зазначити таке.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»:

- особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК;

- у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання;

- за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Як слідує з матеріалів справи суд першої інстанції направляв кореспонденцію на адресу відповідача: 02068, м. Київ, проспект Петра Григоренка, 3Б, кв. 132, яка є адресою його реєстрації (спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а.с. 44-45) та зазначена самим відповідачем в апеляційній скарзі, та з якої кореспонденція повернулась з відміткою відділення зв'язку: «за закінченням терміну зберігання», тобто судом першої інстанції вжито заходів для повідомлення відповідача про розгляд цієї справи.

Слід зазначити і про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Позовну заяву судом першої інстанції отримано 07.12.2015, а відтак, спір сторін суд першої інстанції мав розглянути в строк до 08.02.2016, що ним і було зроблено.

При цьому суд першої інстанції через нез'явлення представників сторін у судове засідання відкладав розгляд справи.

Водночас частиною 3 ст. 69 ГПК України встановлено, що у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Жодна із сторін з клопотанням про продовження строку розгляду спору до суду не зверталася, в той час як чинним процесуальним законодавством суд не наділений повноваженнями продовжувати процесуальні строки за власною ініціативою.

Визнання судом явки сторін обов'язковою та нез'явлення в судове засідання будь-якої з сторін не є підставою вважати, що спір не повинен бути вирішеним, а справа розглянутою за наявними у справі документальними доказами у встановлені ГПК України строки.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2016 у справі № 910/30871/15 підлягає зміні, позов задовольняється частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по сплаті орендної плати в сумі 274 186,81 грн., комунальних платежів в сумі 18 399,22 грн., експлуатаційних витрат в сумі 10 357,10 грн., пеня в сумі 27 409,45 грн., 3 % річних в сумі 1 625,98 грн., також задоволенню підлягають позовні вимоги про розірвання договору № 14-15 на оренду приміщення, що належить до спільної власності територіальних громад області від 28.05.2013 та звільнення приміщення будівлі площею 339,80 кв.м., за адресою: м. Вінниця, вул. Театральна, 14, в задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат відмовляється.

З огляду на підстави зміни рішення суду першої інстанції, а також враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Громадської організації «Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства» задовольняється частково.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу позову та витрати за звернення до суду з апеляційною скаргою покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Громадської організації «Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2016 у справі № 910/30871/15 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2016 у справі № 910/30871/15 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2016 у справі № 910/30871/15 в такій редакції.

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Громадської організації «Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства» (02068, м. Київ, пр. П. Григоренка, 3Б, кв. 132, ідентифікаційний код 38566507) на користь Управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ідентифікаційний код 20098076) заборгованість з орендної плати в сумі 274 186 (двісті сімдесят чотири тисячі сто вісімдесят шість) грн. 81 коп., заборгованість по оплаті комунальних послуг в сумі 18 399 (вісімнадцять тисяч триста дев'яносто дев'ять грн.) 22 коп., заборгованості по оплаті експлуатаційних витрат у розмірі 10 357 (десять тисяч триста п'ятдесят сім) грн. 10 коп., пеню в сумі 27 409 (двадцять сім тисяч чотириста дев'ять) грн. 45 коп., 3 % річних в сумі 1 625 (одна тисяча шістсот двадцять п'ять) грн. 98 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 7 415 (сім тисяч чотириста п'ятнадцять) грн. 68 коп.

3. Розірвати договір № 14-15 на оренду приміщення, що належить до спільної власності територіальних громад області від 28.05.2013, укладений між Управлінням спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ідентифікаційний код 20098076) та Громадською організацією «Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства» (02068, м. Київ, пр. П. Григоренка, 3Б, кв. 132, ідентифікаційний код 38566507).

4. Зобов'язати Громадську організацію «Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства» (02068, м. Київ, пр. П. Григоренка, 3Б, кв. 132, ідентифікаційний код 38566507) звільнити приміщення будівлі площею 339, 80 кв.м., за адресою: м. Вінниця, вул. Театральна, 14.

5. В решті позову відмовити.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.»

4. Стягнути з Управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ідентифікаційний код 20098076) на користь Громадської організації «Агенція розвитку кредитно-споживчого партнерства» (02068, м. Київ, пр. П. Григоренка, 3Б, кв. 132, ідентифікаційний код 38566507) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 42 (сорок дві) грн. 45 коп.

5. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/30871/14.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді В.І. Рябуха

Л.М. Ропій