КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2016 р. Справа№ 910/32428/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко О.В.

Куксова В.В.

за участі представників:

від позивача:Шмаров Є.Ю. - представник

від відповідача: ОСОБА_3 - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року у справі № 910/32428/15 (суддя Цюкало Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотрейд компані»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року у справі № 910/32428/15 позовні вимоги ТОВ «Автотрейд компані» задоволено в повному обсязі.

Розірвано договір за рахунком-фактурою № ЧУП-02/09 від 08.09.2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотрейд компані» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3.

Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотрейд компані" грошові кошти 11 550,00 грн. попередньої оплати та 2 436,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ФОП - ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року у справі № 910/32428/15 та прийняти нове рішення у справі, яким в задоволенні позовних вимоги ТОВ «Автотрейд компані» відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

04.04.2016 представник позивача надав письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що посилання відповідача на наявність заборгованості позивача перед відповідачем за надані послуги по зберіганню товару, є необґрунтованими, оскільки позивач,як покупець, не набув права власності на товар, який зберігався відповідачем, а відповідно у нього не виникло обов'язку оплачувати відповідачу витрати на його зберігання, крім того, позивач зазначив, що відповідачем не спростовано висновки суду першої інстанції викладені в рішенні, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.04.2016 у зв'язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. на лікарняному, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: Тарасенко К.В. - головуючий суддя, судді: Куксов В.В., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження колегію суддів у складі: Тарасенко К.В. - головуючий суддя, судді: Куксов В.В., Тищенко О.В.

06.04.2016 представником відповідача подано доповнення до апеляційної скарги, в яких відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, стягнути з позивача на користь відповідача вартість здійснених останнім витрат по відповідальному зберіганню товару у період вересень 2014-грудень 2015 у розмірі 12387,10 грн.

Розглянувши вимоги, про стягнення грошових коштів з позивача на користь відповідача, що містяться в доповненні до апеляційної скарги від 06.04.2016, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ст. 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що в межах розгляду справи № 910/32428/15 зустрічна позовна заява про стягнення з позивача вартості здійснених відповідачем витрат по відповідальному зберіганню товару у період вересень 2014-грудень 2015 у розмірі 12387,10 грн. відповідачем не подавалась, а зазначені вимоги не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Враховуючи імперативний характер положень ч. 3 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, зазначені вимоги не можуть бути прийняті та розглянуті судом апеляційної інстанції.

Представники сторін у судове засідання з'явились та надали пояснення по суті спору.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (постачальник) було виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Автотрейд компані» (покупець) рахунок-фактуру № ЧУП-02/09 від 08.09.2014 року на оплату товару на суму 11 550,60 грн.

Позивачем було сплачено 11 550,00 грн. попередньої оплати за рахунком-фактурою № ЧУП-02/09 від 08.09.2014 року, що підтверджується банківською випискою по рахунку.

Позов мотивовано тим, що відповідачем допущено неналежне виконання умов договору за рахунком-фактурою № ЧУП-02/09 від 08.09.2014 року щодо поставки товару, у зв'язку із чим просить стягнути з останнього 11 550,00 грн. попередньої оплати та розірвати договір за відповідним рахунком.

Статтею ст. 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина 2 статті 640 Цивільного кодексу України).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що між сторонами було укладено договір поставки.

За ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Статтею 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, відповідачем було виставлено позивачу рахунок-фактуру № ЧУП-02/09 від 08.09.2014 року на оплату товару на суму 11 550,60 грн.

08.09.2014 року позивачем було сплачено відповідачу 11 550,00 грн. попередньої оплати за рахунком-фактурою № ЧУП-02/09 від 08.09.2014 року.

Позивач звернувся до відповідача із вимогою про поставку товару № 11/09/1 від 11.09.2015 року, у якій просив останнього поставити товар відповідно до умов рахунку-фактури № ЧУП-02/09 від 08.09.2014 року (відповідачем отримано вимогу 23.09.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення).

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Проте, поставки товару протягом встановленого строку та згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України відповідач не здійснив, доказів належного виконання зобов'язання відповідачем, ні до суду першої інстанції, ні до Київського апеляційного господарського суду відповідачем не надано.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Дослідивши матеріали справи, внаслідок порушення відповідачем умов договору за рахунком-фактурою № ЧУП-02/09 від 08.09.2014 року щодо здійснення поставки товару, позивача було позбавлено того, на що останній розраховував при укладенні зазначеного договору, що є підставою для розірвання останнього на підставі ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України та стягнення 11 550,00 грн. попередньої оплати за відповідним рахунком на підставі ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим судом першої інстанції було правомірно задоволено позовні вимоги.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року по справі № 910/32428/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/32428/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді О.В. Тищенко

В.В. Куксов