ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 р. Справа № 923/175/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Соловйова К.В. при секретарі Степановій Н.Д., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватної виробничо-комерційної фірми "Стройіндустрія", м. Херсон

до: Насіннєвого фермерського господарства "Руслан", смт. Велика Лепетиха, Херсонська область,

про витребування оригіналів документів

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, керівник, витяг з ЄДР;

ОСОБА_2, уповн. представник, довіреність від 03.12.2015р.;

від відповідача - ОСОБА_3, уповн. представник, довіреність від 01.02.2016р.;

ОСОБА_4, уповн. представник, довіреність від 01.02.2016р.

ОСОБА_5, уповн. представник, довіреність від 19.01.2016р.

Обставини справи: провадження у справі порушено за позовом Приватної виробничо-комерційної фірми " Стройіндустрія" (позивач) до Насіннєвого фермерського господарства "Руслан" (відповідач) з вимогами про витребування, як таких, що без достатньої правової підстави отримані та утримуються відповідачем, оригіналів наступних документів:

- технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ№ 213519) на автомобіль марки FIAT, модель LINEA, 2013 року випуску, шасі (кузов, рама) ZFA0016, реєстраційний № ВТ 1022АМ, що належить позивачеві на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ№ 213519, зареєстрованого МРЕВ ДАІ м. Херсон;

- технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВТС№ 050000) на автомобіль вантажопасажирський марки JAC, модель HFC 1020 KR, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) LJ1 1РААВ976014794, реєстраційний № НОМЕР_1, що належить позивачеві на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВТС№ 050000, зареєстрованого МРЕВ ДАІ м. Херсон;

- свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.07.2014р.;

- державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 593780 від 02.11.2009р.;

- технічного паспорту (без позначення об'єкту (майна), на який виданий технічний паспорт - примітка суду);

- витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серія ЕЕМ № 597496;

- витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серія ЕЕЕ № 231110.

Відповідач позов не визнав, на обґрунтування чого вказав, що:

- відповідач правомірно (за наявності належних правових підстав) отримав спірні документи: на підставі укладеного між банком та відповідачем договору про відступлення належного банку права вимоги грошового зобов'язання до позивача, згідно укладеного між банком та позивачем 24.02.2015р. кредитного договору, а також, на підставі укладених між банком та відповідачем договорів про відступлення належних банку прав вимоги до позивача, згідно договорів застави майна, укладених між банком та позивачем, в забезпечення виконання зобов'язань позивача за вказаним кредитним договором;

- відповідач правомірно (за наявності належних правових підстав) утримує спірні документи, оскільки позивач до теперішнього часу не виконав належним чином свої зобовязання перед банком за кредитним договором, новим кредитором за якими є відповідач (зобовязання виконано не позивачем, а неналежною особою (фізичною особою, з якою а ні відповідач, а ні банк не перебувають у договірних відносинах) та за неналежним місцем виконання зобовязання) й тому, відсутні підстави для повернення позивачеві правовстановлюючих документів на майно, заставою якого забезпечено виконання вказаного зобовязання;

- дії нотаріуса з прийняття від фізичної особи у депозит грошової суми як виконання позивачем зобовязання за кредитним договором перед відповідачем, є протиправними, оскільки суперечать положенням законодавства України про нотаріат;

- позивач не є власником автомобіля марки FIAT, модель LINEA, 2013 року випуску, шасі (кузов, рама) ZFA0016, реєстраційний № ВТ 1022АМ, й тому підстави для повернення позивачеві технічного паспорту на цей автомобіль відсутні.

В судовому засіданні 29.03.2016р. оголошено перерву до 07.04.2016р. о 10-00 год.

В судовому засіданні 21.04.2016р. представники відповідача, на додаткове обґрунтування позиції відповідача у спорі, надали суду усні пояснення про те, що за станом на теперішній час у відповідача відсутній технічний паспорт на автомобіль марки FIAT, модель LINEA, 2013 року випуску, шасі (кузов, рама) ZFA0016, реєстраційний № НОМЕР_2, оскільки вказаний технічний паспорт переданий відповідачем фізичній особівласнику цього автомобіля, згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 18 від 14.08.2014р.

В судовому засіданні 21.04.2016р. представниками відповідача в усному порядку заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до завершення розгляду іншими судами, повязаних з даною справою цивільної та адміністративної справ щодо визнання протиправними дій нотаріуса, зокрема, щодо приймання від фізичної особи у депозит грошової суми як виконання позивачем зобовязання за кредитним договором перед відповідачем. В задоволенні цього клопотання судом відмовлено з підстав необґрунтованості цього клопотання та достатності матеріалів справи для вирішення спору по суті.

Після закінчення розгляду справи в судовому засіданні 21.04.2016р., відповідно до ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

в с т а н о в и в:

Приватне виробничо-комерційна фірма "Стройіндустрія" (надалі - позивач) та Публічне акціонерне товариство "Полтава-Банк" (надалі - банк) уклали 24.02.2015р. між собою кредитний договір № 4384, згідно з яким позивач отримав від банку в якості кредиту 1 200 000,00 грн. на умовах повернення, строковості, платності та цільового використання (характеру) цих коштів (надалі - кредитний договір) (а.с.62-65).

В забезпечення виконання позивачем зобовязань за цим кредитним договором позивач та банк уклали кілька договорів застави (у т.ч. іпотеки) майна, яке належить позивачеві на праві власності: договір іпотеки нерухомого майна (з предметом іпотеки - торговельно-виробнича база) та договори застави рухомого майна - транспортних засобів, виробничого устаткування та цементу (а.с.124-143).

За актами від 25.02.2015р. та від 21.10.2015р. позивач передав банку оригінали правовстановлюючих документів на майно, що є предметом застави (іпотеки) за вказаними договорами забезпечення до кредитного договору (а.с.94-95), а саме:

- технічний паспорт (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САТ№ 213519) на автомобіль марки FIAT, модель LINEA, 2013 року випуску, шасі (кузов, рама) ZFA0016, реєстраційний № ВТ 1022АМ, що належить позивачеві на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ№ 213519, зареєстрованого МРЕВ ДАІ м. Херсон;

- технічний паспорт (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВТС№ 050000) на автомобіль вантажопасажирський марки JAC, модель HFC 1020 KR, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) LJ1 1РААВ976014794, реєстраційний № НОМЕР_3, що належить позивачеві на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВТС№050000, зареєстрованого МРЕВ ДАІ м. Херсон;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.07.2014р.;

- державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 593780 від 02.11.2009р.;

- технічний паспорт (без позначення об'єкту (майна), на який виданий технічний паспорт - примітка суду);

- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серія ЕЕМ № 597496;

- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серія ЕЕЕ № 231110.

У зв'язку з невиконанням позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, що не заперечується позивачем при розгляді даної справи, банк надсилав позивачеві листи-вимоги від 17.06.2015р. та від 15.07.2015р. про дострокове повернення кредиту, в повному обсязі та сплату відсотків за користування кредитними коштами (а.с.160-161). Вказані вимоги банку у встановлені в цих вимогах строки позивач не задовольнив, що не заперечується позивачем при розгляді справи.

26.10.2015р. банк та Насіннєве фермерське господарство "Руслан" (надалі - відповідач) уклали між собою договір про відступлення належного банку права вимоги грошового зобов'язання в розмірі 1 234 813,64 грн. за кредитним договором до позивача (а.с.66), а також, банк та відповідач уклали 26.10.2015р. договори про відступлення банком відповідачеві прав вимоги до позивача за усіма укладеними між банком та позивачем договорами забезпечення до кредитного договору (а.с.67-71).

28.10.2015р. позивач отримав від банку листа-повідомлення від 27.10.2015р. №946/150 (а.с.14), за яким позивачеві повідомлялося про відступлення банком на користь відповідача права вимоги за кредитним договором до позивача та прав вимоги до позивача за усіма укладеними між банком та позивачем договорами забезпечення до кредитного договору.

29.10.2015р. позивач отримав від приватного нотаріуса вимогу відповідача від 28.10.2015р. про усунення порушень по борговим зобов'язанням, за якою позивачеві було запропоновано у тридцятиденний строк з моменту пред'явлення даної вимоги виконати грошове зобов'язання в розмірі 1 234 813,64 грн. за кредитним договором на користь відповідача, як нового кредитора за цим договором. Згідно з цією вимогою позивача було, також, повідомлено про звернення стягнення на погашення 1 234 813,64 грн. заборгованості за кредитним договором на заставне майно позивача за договорами забезпечення до кредитного договору, у разі невиконання такої вимоги відповідача у встановлений у ній строк (а.с.12-13).

Листом від 13.11.2015р. позивач звернувся до відповідача з запитом на отримання від відповідача банківських реквізитів відповідача, за якими позивач має виконати грошове зобов'язання перед відповідачем, як новим кредитором за кредитним договором, копій документів на підтвердження відступлення банком відповідачеві прав вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення до нього та розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.15).

Факт отримання відповідачем такого листа не заперечується відповідачем при розгляді справи.

В подальшому, приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу було передано відповідачеві заяву про передачу заяви від 17.11.2015р. позивача (а.с.17), яка містила у собі вимогу до відповідача надати позивачеві відомостей про банківські реквізити відповідача, з копіями документів на підтвердження відступлення банком відповідачеві прав вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення до нього. Факт отримання відповідачем такої заяви не заперечується відповідачем при розгляді справи.

27.11.2015р. позивачем здійснено погашення 1 234 814,00 грн. заборгованості за кредитним договором на користь відповідача, шляхом внесення коштів у депозит нотаріуса (приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу), що підтверджується листом від 27.11.2015р. нотаріуса до відповідача, довідкою та випискою банківської установи про внесення на рахунок нотаріуса відповідної грошової суми (а.с.19-21). Підставою для погашення заборгованості у такий спосіб стало, за твердженнями позивача, неотримання від відповідача за станом на 27.11.2015р. відомостей про банківські реквізити, за якими позивач мав здійснити погашення на користь відповідача заборгованості за кредитним договором, та закінчення встановленого відповідачем строку для виконання позивачем відповідного грошового зобов'язання.

27.11.2015р. нотаріусом (приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу) складено листа до відповідача, за яким відповідачеві повідомляється про здійснення позивачем погашення 1 234 814,00 грн. заборгованості за кредитним договором на користь відповідача, шляхом внесення 27.11.2015р. коштів у депозит вказаного нотаріуса (а.с.21). Факт отримання відповідачем цього листа не заперечується відповідачем при розгляді справи.

За актом від 16.12.2015р. банк передав відповідачеві оригінали правовстановлюючих документів на майно позивача, що є предметом застави (іпотеки) за договорами забезпечення до кредитного договору (а.с.9, 96).

За станом на теперішній час відповідач не повернув позивачеві вказані документи, незважаючи на відповідну вимогу позивача до відповідача (а.с.10-11), що заявлялася позивачем з підстав повного погашення на користь відповідача заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст. 629 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 528 Цивільного кодексу України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване з боржника іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов'язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання провадиться:

за грошовим зобовязанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов'язання.

- за іншим зобов'язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника.

Згідно з ч. 2 ст. 532 Цивільного кодексу України зобов'язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України при заміні кредитора у зобовязанні первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу та ст. 203 Господарського кодексу України зобовязання припиняються виконанням проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 197 Господарського кодексу України господарське зобов'язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором, або місцем, яке визначено змістом зобов'язання. Згідно з частиною 2 цієї ж статті, у разі якщо місце виконання зобов'язання не визначено, зобов'язання повинно бути виконано:

за грошовими зобов'язаннями - за місцезнаходженням (місцем проживання) управненої сторони на момент виникнення зобов'язання, або за її новим місцезнаходженням (місцем проживання) за умови, що управнена сторона своєчасно повідомила про нього зобов'язану сторону;

за іншими зобов'язаннями - за місцезнаходженням (місцем проживання) зобов'язаної сторони, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 537 Цивільного кодексу України боржник має право виконати свій обовязок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей у депозит нотаріуса, нотаріальної контори, зокрема, в разі:

- відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобовязання;

- ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку.

Згідно з ч. 2 ст. 537 Цивільного кодексу України нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит.

Згідно з ч. 3 ст. 197 Господарського кодексу України, у разі відсутності управненої сторони, ухилення її від прийняття виконання або іншого прострочення нею виконання зобов'язана сторона за грошовим зобов'язанням має право внести належні з неї гроші до депозиту нотаріальної контори або приватного нотаріуса, які повідомляють про це управнену сторону. Внесення грошей до депозиту нотаріальної контори або приватного нотаріуса вважається виконанням зобов'язання.

Відповідно до ст. 85 Закону України "Про нотаріат" нотаріус у передбачених законодавством України випадках приймає від боржника в депозит грошові суми для передачі їх кредитору. Про надходження грошових сум нотаріус повідомляє кредитора і на його вимогу видає йому грошові суми. Прийняття нотаріусом грошових сум провадиться за місцем виконання зобовязання.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України та ч. 2 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також, інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, які (пояснення) на вимогу суду, мають бути викладені письмово.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розглядові в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд відхиляє такі доводи відповідача щодо наявності підстав для відмови у позові.

1. Щодо неналежного виконання позивачем зобов'язання за кредитним договором

1.1. Щодо виконання цього зобов'язання, з порушенням ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України, не позивачем, а іншою особою (тобто, неналежним боржником).

За законом, зокрема, за ч. 2 ст. 65 Господарського кодексу України, власник суб'єкта господарювання здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Згідно з частиною 3 цієї ж статті для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. Згідно з частиною 5 цієї ж статті керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Згідно отриманого судом спец.витягу на позивача з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.31) ОСОБА_1 є керівником позивача.

З відомостей, які містить довідка банківської установи та виписка цієї ж установи по рахунку приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округа (а.с.19-20), слідує, що на рахунок вказаного нотаріуса 27.11.2015р. внесено 1 234 814,00 грн. з призначенням платежу: "Погашення за заявою-вимогою від 28.10.2015 заборгованості за Кр.дог. № 4384 від 24.02.15 за ПВКФ Стройіндустрія через ОСОБА_1 без ПДВ ОТ Бурлаченко ОСОБА_6".

Суд констатує, що сума вказаного платежу відповідає розміру заборгованості за кредитним договором, щодо погашення якої відповідач надіслав позивачеві, через нотаріуса (з заявою нотаріуса) вимогу від 28.10.2015р., а зазначені у призначенні вказаного платежу:

- дата заяви-вимоги (28.10.2015р.) та назва боржника "ПВКФ Стройіндустрія" відповідає, вказаним у вимозі відповідача від 28.10.2015р. до позивача про виконання грошового зобов'язання за кредитним договором даті складання такої вимоги та скороченій назві боржника у відповідному зобов'язанні (зазначено на 1-й стор. у 1-ому рядку цієї вимоги як "ПВКФ "Стройіндустрія");

- дата та номер кредитного договору відповідає даті та номеру укладеного між позивачем та банком кредитного договору, право вимоги за яким банк відступив відповідачеві, а також, реквізитам цього ж кредитного договору, що зазначені у вимозі відповідача від 28.10.2015р. до позивача про виконання грошового зобов'язання за кредитним договором;

- словосполучення за ПВКФ "Стройіндустрія" відповідає призначенню цього платежу, а саме, не як погашенню заборгованості фізичної особи - ОСОБА_1 перед відповідачем, а погашення заборгованості позивача перед відповідачем за кредитним договором, через ОСОБА_1, реквізити якого вказано у призначенні відповідного платежу;

- прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, через яку здійснювалася сплата грошової суми на погашення заборгованості, відповідає прізвищу, імені та по батькові керівника позивача.

З урахуванням наведених положень ч. 2, ч. 3 та ч. 5 ст. 65 Господарського кодексу України, наведених даних з вказаного спец.витягу на позивача та зазначених фактичних обставин суд дійшов висновку, що здійснення керівником позивача сплати вказаних коштів, як погашення заборгованості позивача перед відповідачем, з зазначенням боржником, саме, позивача та реквізитів кредитного договору, боржником у зобов'язаннях за яким, є саме, позивач, відповідає ст. 65 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України.

Доводи відповідача про інше не узгоджуються з вказаними встановленими судом фактичними обставинами щодо здійснення такого платежу.

При цьому, суд констатує про те, що відомості про місцезнаходження позивача, його податковий номер та реквізити поточного рахунку позивача містять передані банком відповідачеві кредитний договір та договори забезпечення до нього.

Окремо та безвідносно до раніше наведеного висновку суду про виконання належною особою на користь відповідача грошового зобов'язання позивача за кредитним договором, як на користь нового кредитора за кредитним договором, суд зазначає, що покладення на іншу особу боржником свого обов'язку щодо виконання зобов'язання за ч. 1 ст. 528 Цивільного кодексу України, й, як наслідок, виконання такого обов'язку за боржника іншою особою (факту чого при розгляді справи не доведено), є обов'язковим для прийняття кредитором як належного виконання зобов'язання. Оскільки, за наведеною нормою закону, якщо зобов'язання покладається боржником на іншу (третю) особу, кредитор не вправі відмовитися від його прийняття, виходячи з з наведеного призначення платежу, саме, як погашення заборгованості за певним договором (виконання певного грошового зобов'язання), оскільки презюмується, що кредиторові байдуже, хто виконає зобов'язання на його користь.

1.2. Щодо виконання цього зобов'язання, з порушенням ч. 1 ст. 532 Цивільного кодексу України, не за місцезнаходженням відповідача (тобто, за неналежним місцем виконання зобов'язання).

Відповідачем при розгляді справи не наведено належних доводів та не надано належних доказів на підтвердження того, що місце виконання позивачем на користь відповідача грошового зобов'язання позивача за кредитним договором, як на користь нового кредитора за кредитним договором, має визначатися виходячи з положень ч. 2 ст.197 Господарського кодексу України, тобто, як для грошового зобов'язання, місце виконання якого не визначено.

Вказане грошове зобов'язання позивача перед відповідачем виникло не з вимоги відповідача від 28.10.2015р. до позивача щодо здійснення позивачем виконання на користь відповідача грошового зобов'язання позивача за кредитним договором, як на користь нового кредитора за кредитним договором, та не 28.10.2015р. Це зобов'язання виникло для позивача з положень кредитного договору, та ґрунтується на відступленому банком відповідачеві праві вимоги до позивача щодо виконання зобов'язання за кредитним договором.

З положень ч. 1 ст. 514 Цивільного кодексу України слідує, що зміна кредитора у зобов'язанні не тягне за собою зміни обсягу та умов зобов'язань боржника у зобов'язанні.

З системного аналізу положень кредитного договору, а саме, його п.1.1.-п.1.3. та п.п. а) п. 3.1.1., з урахуванням визначеного цим договором характеру (виду) кредиту, а саме, "відновлювальна кредитна лінія, в межах встановленого кредитного ліміту" та передбаченого договором способу надання кредиту, шляхом встановлення кредитного ліміту на "відкритий у банку поточний рахунок позивача", з зазначенням у Розділі 8 кредитного договору реквізитів поточного рахунок позивача у банку, з урахуванням фактично обраного сторонами кредитного договору способу надання кредиту, шляхом встановлення кредитного ліміту на вказаний у Розділі 8 кредитного договору поточний рахунок позивача, слідує, що місцем виконання позивачем грошових зобов'язань за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом є місце знаходження структурного підрозділу банку, що від імені банку уклав з позивачем кредитний договір та у якому відкритий поточний рахунок позивача, на якій згідно умов кредитного договору був встановлений кредитний ліміт (тобто, Відділення "Херсонське регіональне управління" банку - з місцезнаходженням - м. Херсон, вул. Кірова, 14-а.). Вказане підтверджується й прийняттям банком від позивача, саме, такого виконання позивачем зазначеного грошового зобов'язання за кредитним договором (шляхом сплати позивачем грошових коштів на виконання такого зобов'язання, саме, на зазначений у кредитному договорі поточний рахунок позивача), що слідує з виписки банку (а.с.145-158).

Після (внаслідок) відступлення банком відповідачеві права вимоги грошового зобов'язання виконання на користь відповідача грошового зобов'язання позивача за кредитним договором, як на користь нового кредитора за кредитним договором, кредитним договором до позивача, місце виконання даного зобов'язання для позивача не змінилося.

За таких обставин належним місцем виконання на користь відповідача грошового зобов'язання позивача за кредитним договором, як на користь нового кредитора за кредитним договором, є саме, м. Херсон.

1.3. Суд, виходячи з раніше наведених за текстом даного рішення суду висновків про належне виконання позивачем зобов'язання за кредитним договором, відхиляє доводи відповідача щодо протиправності дій нотаріуса, з приймання від фізичної особи у депозит грошової суми як виконання позивачем зобовязання за кредитним договором перед відповідачем.

Відповідно до ст. 35 ГПК України:

- обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання;

- обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування;

- обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини;

- вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

З урахуванням наведених положень ст. 35 ГПК України щодо переліку обставин, які приймаються судом без доказування, та щодо переліку документів (джерел), які мають прийматися судом, в якості належних доказів таких обставин, без доказування, надані відповідачем до матеріалів справи лист від 25.12.2015р. Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (а.с.102-104) та лист від 21.03.2016р. Міністерства юстиції України (а.с.188-191), що містять висновки цих державних установ про прийняття приватним нотаріусом від фізичної особи у депозит грошової суми, як виконання позивачем зобовязання за кредитним договором перед відповідачем, в порушення приписів ст. 197 Господарського кодексу України, п. 4 ч. 1 ст.532 Цивільного кодексу України, та як наслідок (у зв'язку з цим), порушення приватним нотаріусом положень нормативно-правових документів у сфері нотаріальної діяльності), не можуть бути прийняті судом, без доказування при розгляді даної справи, як належний доказ протиправності вказаних дій нотаріуса. Крім цього, такі висновки вказаних листів не ґрунтуються на усій сукупності досліджених судом матеріалів даної судової справи.

Додатково суд зазначає, що за наведених висновків вказаних листів про порушення приватним нотаріусом положень нормативно-правових документів у сфері нотаріальної діяльності (про вчинення нотаріусом нотаріальних дій щодо прийняття у депозит грошової суми та щодо зняття заборони відчуження заставленого майна, в порушення кількох норм законодавства, та, при цьому, про кілька випадків порушень нотаріусом правил нотаріального діловодства) у цих листах не вказано про застосування до відповідного приватного нотаріуса державними установами-авторами цих листів будь-яких заходів відповідальності, що передбачені Законом України "Про нотаріат":

- зупинення або припинення нотаріальної діяльності за ч. 4 та ч. 5 ст. 33 цього закону з підстав неодноразових порушень нотаріусом правил нотаріального діловодства та/або неодноразового грубого порушення порядку вчинення нотаріальних дій;

- анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю за пунктом е) ч.1 ст. 12 цього ж закону з підстав неодноразових порушення нотаріусом чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій.

При цьому, зобов'язання приватного нотаріуса пройти навчання з метою підвищення кваліфікації у Центрі перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників юстиції не є заходами відповідальності за Законом України "Про нотаріат".

1.4. Суд, також, відхиляє доводи відповідача про належне повідомлення позивачеві банківських реквізитів відповідача, за якими позивач мав виконати грошове зобов'язання перед відповідачем, як новим кредитором за кредитним договором.

1.4.1. Заява відповідача до приватного нотаріуса щодо передачі позивачу вимоги відповідача від 28.10.2015р. про усунення порушень по борговим зобов'язанням за кредитним договором не містить у собі банківських реквізитів відповідача (а.с.12-13). Вказане відповідачем при розгляді справи не заперечується.

1.4.2. Доводи про повідомлення позивачеві банківських реквізитів відповідача шляхом надсилання 23.11.2015р. позивачеві рекомендованим листом (штрих-код ідентифікатор поштового відправлення "940"), з описом вкладення (а.с.59-60), листа-повідомлення з такими реквізитами не підтверджено належними доказами.

Суд критично оцінює та не приймає наданий відповідачем опис вкладення до рекомендованого листа від 23.11.2015р. в якості доказу надсилання за цим листом позивачеві листа-повідомлення з банківськими реквізитами відповідача, в якості доказу таких обставин, оскільки з поштового конверту та опису вкладення до цього листа, а також, поштового повідомлення до нього, слідує, що даний лист не є листом з оголошенню цінністю: вказані поштовий конверт, опис та повідомлення не містять у собі відповідних відміток щодо оголошеної цінності даного листа (оцінки вартості вкладення до нього). За таких обставин складання поштовим відділенням опису вкладення до даного листа суперечить положенням п. 8 та п. 19 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р. № 270, із змінами, оскільки ці правила не передбачають складання опису вкладення до листа без оголошеної цінності. Також, у наданому відповідачем до суду описі вкладення до листа (а.с.61), всупереч п. 61 цих правил, не вказаний номер поштового відправлення (його штрих-код ідентифікатор).

Суд критично оцінює та не приймає наданий відповідачем фіскальний чек від 23.11.2015р. (а.с.61), в якості доказу надсилання позивачеві 23.11.2015р. вказаного рекомендованого листа, в якості доказу таких обставин, а також, в якості доказу надсилання позивачеві будь-якого поштового відправлення, оскільки у чеку не вказано адресатом позивача (у чеку адресатом вказано "СВИСЬ"), не вказано номеру поштового відправлення (його штрих-код ідентифікатор) "940", що містить наданий до суд відповідачем поштовий конверт, а вказаний у чеку поштовий індекс "00001" адресату "940", не відповідає поштовому індексу позивача "73000" (як і іншим поштовим індексам об'єктів поштового зв'язку м. Херсона).

1.4.3. Доводи про повідомлення позивачеві банківських реквізитів відповідача шляхом надсилання 19.11.2015р. та 20.11.2015р. позивачеві електронною поштою електронних листів-повідомлень з такими реквізитами не підтверджено належними доказами. В якості доказів таких обставин відповідачем надано до суду п'ять скрін-шотів роздруківок змісту зображення з екрану комп'ютерного монітору) з позначками "з оригіналом згідно", що скріплені підписом представника відповідача), за змістом яких за певною електронною адресою, що за твердженнями відповідача є електронною адресою позивача, 19.11.2015р. та 20.11.2015р. надсилалися електронні листи (а.с.57-58, 97-99). При розгляді даної справи позивачем не заперечується той факт, що вказана у цих скрін-шотах електронна адреса, на яку надсилалися електронні листи, належить позивачеві, а також, зазначення такої електронної адреси містять наявні у цій справі документи, що виконані на фірмовому бланку позивача (а.с.10, 91,164). Разом з тим, позивач стверджує, що будь-які повідомлення щодо банківських реквізитів відповідача електронною поштою до позивача не надходили.

Суд не приймає жоден з вказаних наданих до суду відповідачем скрін-шотів, в якості доказу надсилання позивачеві електронною поштою повідомлень щодо банківських реквізитів відповідача, оскільки, з вказаних скрін-шотів не можливо достовірно та однозначно ідентифікувати зміст електронних листів, які за даними цих скрін-шотів надсилалися позивачеві.

1.4.4. Суд відхиляє доводи відповідача про належне повідомлення позивача про банківські реквізити, за якими позивач мав виконати грошове зобов'язання перед відповідачем, як новим кредитором за кредитним договором, внаслідок отримання позивачем 11.11.2015р. від банку виписки по особовому рахунку позивача, у якому відображена інформація про платіж відповідача на користь банку на погашення заборгованості згідно укладеного між банком та відповідачем договору про відступлення прав грошової вимоги за кредитним договором, з зазначеними у цій виписки, серед інших даних, стосовно однієї з банківських операцій, й банківських реквізитів рахунку, з яких відповідачем був здійснений відповідний платіж (а.с.93).

По-перше, у наданій до суду відповідній виписці банку у шестизначному коді "МФО" банківської установи, з банківського рахунку відповідача у якій був здійснений вказаний платіж на користь банку, практично відсутнє зображення третьої цифри у цьому коді "МФО", внаслідок дефекту виготовлення вказаної виписки, через, що ідентифікація такого коду є, об'єктивно, утрудненою.

По-друге, вказана виписка була отримана позивачем не від відповідача та не у зв'язку із зверненням позивача до банку з питання отримання від банку банківських реквізитів, за якими позивач мав виконати грошове зобов'язання перед відповідача, як новим кредитором за кредитним договором.

По-третє, вказане, виходячи з загальноприйнятої практики господарських відносин, оскільки іншого не доведено суду відповідачем при розгляді справи, не звільняло відповідача від необхідності надіслати позивачеві - у відповідь на відповідний письмовий запит позивача листа з повідомленням про банківські реквізити, за якими позивач мав виконати грошове зобов'язання перед відповідачем, як новим кредитором за кредитним договором (не усувало, згідно звичайно практики господарських відносин, потреби у надсиланні відповідачем такого листа), у разі якщо, відповідач дійсно мав намір прийняти від позивача виконання зазначеного грошового зобов'язання.

За наведених підстав суд дійшов висновку про те, що отримання позивачем 11.11.2015р. від банку вказаної виписки по особовому рахунку позивача не може вважатися належним повідомленням позивача про банківські реквізити, за якими позивач мав виконати грошове зобов'язання перед відповідача, як новим кредитором за кредитним договором.

2. Щодо відсутності підстав для повернення позивачеві технічного паспорту на автомобіль марки FIAT, модель LINEA, 2013 року випуску, шасі (кузов, рама) ZFA0016, реєстраційний №ВТ1022АМ, оскільки позивач не є його власником.

Вказані доводи відхиляються судом з підстав, ненадання відповідачем суду, всупереч ст.4-3 ГПК України та ст.33 ГПК України, й відсутності у матеріалах справи будь-яких передбачених ГПК України доказів:

- переходу права власності на цей автомобіль від позивача до іншої сторони за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 18 від 14.08.2014р., у встановленому цим договором порядку - на підставі відповідного акту приймання-передавання автомобіля, складання якого передбачено п. 2.3. (а.с.162-163);

- доказів відмови позивача, на відповідну вимогу іншої сторони (покупця) за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 18 від 14.08.2014р., передати покупцю за цим договором автомобіль марки FIAT, модель LINEA, 2013 року випуску, шасі (кузов, рама) ZFA0016, реєстраційний № НОМЕР_2, зокрема, з складанням (на підставі) вказаного акту або повернути покупцеві здійснену ним оплату вартості цього автомобіля;

- доказів звернень покупця за вказаним договором купівлі-продажу транспортного засобу, згідно п. 6 - п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів..., затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. №1388, із змінами, зокрема, в редакціях цього Порядку, чинних у другій половині 2014 року та у 2015-2016рр - після укладання вказаного договору купівлі-продажу транспортного засобу, до органів Державтоінспекції (чи-то інших підрозділів МВС) з питання реєстрації прав покупця на автомобіль, що є предметом купівлі-продажу за вказаним договором, а також, доказів відмови у такій реєстрації з будь-яких підстав;

- доказів державної реєстрації права власності на автомобіль, що є предметом купівлі-продажу за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 18 від 14.08.2014р., за фізичною особою - покупцем за вказаним договором купівлі-продажу транспортного засобу або ж за будь-якою особою (фізичною або юридичною), окрім позивача.

3. Щодо відсутності у відповідача технічного паспорту на автомобіль марки FIAT, модель LINEA, 2013 року випуску, шасі (кузов, рама) ZFA0016, реєстраційний № НОМЕР_2, оскільки їх передано відповідачем фізичній особівласнику цього автомобіля, згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 18 від 14.08.2014р.

Вказані доводи відхиляються судом з підстав:

- наявності у матеріалах справи складеного банком та відповідачем акту від 16.12.2015р., на підставі якого технічний паспорт на автомобіль марки FIAT, модель LINEA, 2013 року випуску, шасі (кузов, рама) ZFA0016, реєстраційний №ВТ1022АМ, серед інших документів на майно позивача, був переданий від банку до відповідача (а.с.9, 96);

- ненадання відповідачем суду, всупереч ст.4-3 ГПК України та ст.33 ГПК України, будь-яких передбачених ГПК України доказів передачі відповідачем після 16.12.2015р. вказаного технічного паспорту будь-яким особам (фізичним або юридичним).

Наданими відповідачем доказами не підтверджено здійснення відповідачем в період з 26.10.2015р. по 27.11.2015р. повідомлення позивача про банківські реквізити, за якими позивачеві належить виконати на користь відповідача грошове зобов'язання за кредитним договором, як на користь нового кредитора за цим договором.

Відомостей про такі реквізити не містить у собі й укладений між банком та відповідачем договір про відступлення права вимоги грошового зобов'язання за кредитним договором, копія якого надсилалася позивачеві за листом банку від 27.10.2015р. (а.с.14).

Таким чином, при розгляді справи доведений факт ухилення відповідача від прийняття від позивача виконання вказаного грошового зобов'язання, шляхом неповідомлення позивачеві банківських реквізитів відповідача, за якими позивачеві слідує сплатити кошти на користь відповідача на виконання такого зобов'язання.

Також, при розгляді справи доведений факт належного виконання позивачем на користь відповідача грошове зобов'язання за кредитним договором, як на користь нового кредитора за цим договором, шляхом внесення у депозит приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу (в контексті належного місця виконання цього зобов'язання).

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Протиправне (іншого - наявності належних для цього правових підстав при розгляді справи не встановлено) утримання відповідачем правовстановлюючих документів на належне позивачеві на праві власності майно об'єктивно порушує права позивача як власника такого майна, оскільки, фактично, виступає засобом контролю за користуванням цим майном. Крім того, відсутність таких документів у позивача ускладнює для позивача доведення наявності власних прав на вказане майно, у разі необхідності доведення таких прав.

Разом з тим, суд вважає за необхідне вказати про наступне.

Відповідно до ст. 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно з ч. 2 ст. 181 Цивільного кодексу України рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим обєктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також, майнові права та обовязки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Господарського кодексу України майном визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів.

Окрім цього, ст.139 Господарського кодексу України передбачено, що залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів. Основними фондами виробничого і невиробничого призначення є будинки, споруди, машини та устаткування, обладнання, інструмент, виробничий інвентар і приладдя, господарський інвентар та інше майно тривалого використання, що віднесено законодавством до основних фондів. Оборотними засобами є сировина, паливо, матеріали, малоцінні предмети та предмети, що швидко зношуються, інше майно виробничого і невиробничого призначення, що віднесено законодавством до оборотних засобів. Коштами у складі майна суб'єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб'єктів з іншими суб'єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства. Товарами у складі майна суб'єктів господарювання визнаються вироблена продукція (товарні запаси), виконані роботи та послуги. Особливим видом майна суб'єктів господарювання є цінні папери.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 Господарського кодексу України майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 145 Господарського кодексу України майновий стан суб'єкта господарювання визначається сукупністю належних йому майнових прав та майнових зобов'язань, що відображається у бухгалтерському обліку його господарської діяльності відповідно до вимог закону. Згідно з ч. 6 цієї ж статті суб'єкти господарювання зобов'язані на основі даних бухгалтерського обліку складати фінансову звітність за формами, передбаченими законодавством, проводити інвентаризацію належного їм майна для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та звітності, надавати фінансову звітність відповідно до вимог закону та їх установчих документів.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Спірні документи є документами, які підтверджують наявність права власності позивача на майно, яке є предметом застави (зокрема, іпотеки) за укладеними між банком та позивачем договорами забезпечення до укладеного між ними ж кредитного договору.

Згідно отриманого судом спец.витягу на позивача з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.31) - позивач є юридичною особою, суб'єктом господарювання у розумінні поняття суб'єкт господарювання, згідно ст.55 Господарського кодексу України.

Позивачем при розгляді справи не доведено:

- наявності у спірних документів (як у кожного з них, так і у всіх у сукупності) вартісного визначення (будь-якої вартості цих документів);

- відображення будь-якої вартості цих документів в балансі позивача або врахування вартості цих документів в інших передбачених законом формах обліку майна позивача;

- можливості виникнення щодо спірних документів цивільних прав та обовязків, окремо (безвідносно) щодо речей (майна), права позивача на які підтверджуються цими документами.

За вказаних встановлених судом фактичних обставин, а також, виходячи з наведених у ст. 179 Цивільного кодексу України визначення поняття "річ", а також, наведених у ст. 190 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 139 Господарського кодексу України визначень поняття "майно", суд дійшов висновку про недоведення матеріалами справи належності спірних документів до об'єктів, які охоплюються поняттям "майно", згідно вказаних норм закону. Додатково, суд зазначає, що обов'язкова наявність у об'єктів, які охоплюються поняттям "майно", такої характеристики як "вартість", підтверджується, крім положень ст.ст. 66 та 139 Господарського кодексу України, й положеннями ст.1213 Цивільного кодексу України: "У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи".

З урахуванням наведеного позов про витребування оригіналів документів, з вказаних у позові юридичних підстав (ст.ст.1212-1213 Цивільного кодексу України), як майна, що безпідставно набуто відповідачем, задоволенню не підлягає. У задоволенні позову має бути відмовлено в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У задоволенні позову має бути відмовлено в повному обсязі, й тому судовий збір повністю, у сумі 1378 грн., має бути покладений на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

в и р і ш и в:

1. Відмовити в задоволенні позову.

Повне рішення складено 28.04.2016р.

Суддя К.В. Соловйов