донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

26.04.2016 справа № 908/227/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Дучал Н.М.

судді судді Геза Т.Д. , Ушенко Л.В.

Секретар судового засідання помічник судді За участю представників сторін: від позивача від відповідача від ВДВС розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2, за довіреністю не зявився не зявився Дочірнього підприємства Старокостянтинівський молочний завод, м. Старокостянтинів Хмельницької області
на ухвалу господарського суду Запорізької області
від20.01.2016 р.
за скаргою на дії у справі Дочірнього підприємства Старокостянтинівський молочний завод, м. Старокостянтинів Хмельницької області Відділу державної виконавчої служби Будьонівського районного управління юстиції у Донецькій області м. Краматорськ Донецької області № 908/227/15-г (суддя Давиденко І. В.)
за позовомДочірнього підприємства Старокостянтинівський молочний завод, м. Старокостянтинів Хмельницької області
до Товариства з обмеженою відповідальністю БУМСІТІ, м. Донецьк
про стягнення 48 733,81 грн.
ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство Старокостянтинівський молочний завод звернулося до господарського суду Запорізької області зі скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби Будьонівського районного управління юстиції у Донецькій області щодо виконання наказу від 14.04.2015 р. про примусове виконання рішення господарського суду Запорізької області від 13.03.2015 р. по справі № 908/227/15-г, в якій просило суд: визнати незаконними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Будьонівського районного управління юстиції у Донецькій області щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа) від 02.11.2015 р. з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 14.04.2015 р. у справі № 908/227/15-г; визнати недійсною постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 02.11.2015 р. (ВП № 49351151); зобов'язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Будьонівського районного управління юстиції у Донецькій області відкрити виконавче провадження на підставі наказу на примусове виконання рішення господарського суду Запорізької області від 14.04.2015 р. у справі № 908/227/15-г.

Скарга обґрунтована тим, що 02.11.2015 р. в.о начальника відділу Будьонівського районного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 неправомірно винесено постанову № 49351151 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа) з примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області по справі № 908/227/15-г, виданого 14.04.2015 р. В підставу відмови державним виконавцем зазначено, що згідно виконавчого документа боржник знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. 230 Стрілкової Дивізії, б. 1А, , тобто на території якої органи державної виконавчої влади тимчасово не здійснюють або не в повному обсязі здійснюють свої повноваження. У звязку з цим виконавчі дії на тимчасово неконтрольованій території не провадяться, внаслідок чого, державним виконавцем відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження.

Заявником зазначено, що 25.11.2015 р. на адресу стягувача надійшла постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження. На підставі ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» 27.11.2015 р. постанову було оскаржено до начальника відділу , шляхом надсилання скарги рекомендованим листом, що свідчить про дотримання стягувачем строків на оскарження постанови.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.01.2016 р. відмовлено у задоволенні скарги Дочірнього підприємства Старокостянтинівський молочний завод на дії Відділу державної виконавчої служби Будьонівського районного управління юстиції у Донецькій області.

Ухвала суду мотивована тим, що перша стадія виконавчого провадження у справі № 908/227/15-г його відкриття, не може бути вчинена державним виконавцем із дотриманням вимог Закону України Про виконавче провадження, у звязку з неможливістю надіслання боржникові постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Крім того, заявником пропущено десятиденний строк для подання зазначеної вище скарги. В матеріалах скарги Дочірнього підприємства Старокостянтинівський молочний завод відсутнє клопотання скаржника про визнання поважною причини пропуску встановленого законом процесуального строку та відновлення пропущеного строку для подання скарги.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою, Дочірнє підприємство Старокостянтинівський молочний завод звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області від 20.01.2016 р. повністю; ухвалити нове рішення, в якому вимоги скарги ДП Старокостянтинівський молочний завод на дії державної виконавчої служби, задовольнити у повному обсязі.

Скаржник вважає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що судом першої інстанції не досліджено доказів, наданих позивачем, що свідчать про наявність майна боржника поза межами АТО, а відтак про можливість виконання рішення суду, поклавши в основу свого рішення виключно письмові пояснення державного виконавця в постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження без жодного доказу, який би унеможливлював фактичне виконання рішення суду.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 11.04.2016 р. апеляційну скаргу у справі № 908/227/15-г прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26.04.2016 р.

Представник стягувача в судовому засіданні наполягав на задоволенні апеляційної скарги, просив скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області від 20.01.2016 р. у справі № 908/227/15-г, задовольнити скаргу на дії Відділу державної виконавчої служби Будьонівського районного управління юстиції у Донецькій області.

Відповідач та Відділ державної виконавчої служби Будьонівського районного управління юстиції у Донецькій області не скористалися правом участі представника в судовому засіданні апеляційної інстанції, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Ухвалою суду сторони та інші учасники процесу не зобовязувалися забезпечити явку повноважних представників в судове засідання, тому згідно зі ст.ст. 75, 99 ГПК України, скаргу розглянуто за наявними матеріалами, які є достатніми для розгляду апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст.ст.101,106 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість ухвал місцевого господарського суду в повному обсязі.

У відповідності до п.п. 2, 3, 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України - правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Донецьким апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 13.03.2015 р. у справі № 908/227/15-г позов Дочірнього підприємства Старокостянтинівський молочний завод задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю БУМСІТІ на користь Дочірнього підприємства Старокостянтинівський молочний завод 47 904,48 грн. основного боргу, 829,33 грн. 3 % річних, 1 827,00 грн. судового збору.

На виконання зазначеного рішення, 14.04.2015 р. господарським судом Запорізької області видано відповідний наказ про примусове виконання рішення.

02.11.2015 р. в.о начальника відділу Будьонівського районного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 винесено постанову ВП № 49351151 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа) з примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області по справі № 908/227/15-г, виданого 14.04.2015 р.

В постанові державним виконавцем зазначено, що згідно виконавчого документа боржник знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. 230 Стрілкової Дивізії, б. 1А, , тобто на території на якій органи державної виконавчої влади тимчасово не здійснюють або не в повному обсязі здійснюють свої повноваження, у звязку з чим виконавчі дії на тимчасово неконтрольованій території не провадяться. Послався на Закони України Про боротьбу з тероризмом, Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції та на Розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. З посиланням п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження державним виконавцем відмовлено у відкритті виконавчого провадження.

Стягувач не погодився з такими діями виконавчої служби та звернувся до господарського суду з відповідною скаргою.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з приписами ст. ст.124, 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Однією з засад судочинства є обовязковість рішень суду.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (ст. 115 Господарського процесуального кодексу України).

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України Про державну виконавчу службу (ст.ст.1, 2 Закону України Про виконавче провадження).

Статтею 19 Закону України Про виконавче провадження визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 17 цього Закону (зокрема, судового наказу), за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ст. 6 Закону України Про виконавче провадження).

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (п.п.1,2 ст.11 Закону України Про виконавче провадження).

Відповідно до ст. 25 наведеного Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного зв'язку або електронною поштою ( ст. 31 Закону України Про виконавче провадження).

За приписами ч. ч.1, 3 ст. 20 Закону України Про виконавче провадження виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу. Державний виконавець вправі провадити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, які перебувають на рахунках та вкладах боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача (ч.3 ст.65 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі необхідності перевірки інформації щодо наявності боржника чи його майна або його місця роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець може своєю мотивованою постановою, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований, доручити проведення перевірки вказаної інформації відповідному відділу державної виконавчої служби. Державний виконавець відділу державної виконавчої служби, якому доручено проведення перевірки зазначеної інформації, у разі виявлення майна боржника повинен здійснити його опис та арешт (ч.4 ст.20 наведеного Закону).

Враховуючи встановлене Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про виконавче провадження» право державного виконавця доступу до банківської таємниці, право накладення арешту на кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах України, звернення стягнення на арештовані кошти в рахунок виконання відповідних рішень, суд зазначає про реальну можливість проведення виконавчих дій, направлених на виявлення інформації щодо наявних грошових коштів боржника на рахунках в банківських установах за рахунок яких можливо виконати рішення суду по справі.

Згідно з приписами ч.1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом.

Постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження може бути оскаржена заявником у десятиденний строк з дня її надходження у порядку, встановленому цим Законом.

В оскаржуваній постанові нормативною підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону Про виконавче провадження, зазначено Закони України Про боротьбу з тероризмом, Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції та Розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, у звязку з чим проведення виконавчих дій є неможливим.

Зауважень з боку державного виконавця стосовно відповідності виконавчого документу вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та щодо строку предявлення наказу суду до виконання в постанові не зазначено.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.26 Закону державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, зокрема, у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Отже, обставини, які виключають здійснення виконавчого провадження та, як наслідок, зумовлюють відмову у прийнятті виконавчого документу до виконання (на підставі п.8 ч.1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження) повинні бути встановлені законом.

Втім, нормативні акти, на які йдеться посилання державного виконавця в постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження № ВП 49351151 від 02.11.15 р. (Закони України Про боротьбу з тероризмом, Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції та Розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження) не регулюють відносини виконання судових рішень, порядок здійснення виконавчих дій, а також не містять положень, що обставини, про які йдеться у цих нормативних актах, виключають здійснення органами державної виконавчої служби виконавчого провадження та є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Крім того, жодний законодавчий акт, яким регулюються правовідносини та особливості застосування законодавства в зоні проведення антитерористичної операції не містить заборони щодо виконання рішень судів по відношенню до боржників, які мають реєстрацію на території, яка знаходиться в зоні проведення АТО. Законодавцем запроваджено мораторій на примусову реалізацію предметів іпотеки, розташованих на території проведення АТО (ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»), проте інших заборон, повязаних із виконанням зобовязань та проведенням дій направлених на виконання рішень судів, не встановлено.

До того ж, виявлення обставин неможливості виконання судового наказу має здійснюватися виконавчою службою лише в рамках відкритого виконавчого провадження.

Виконавчою службою не вказано конкретної норми Закону України яка би прямо визначала в якості підстави, що надає право державному виконавцю відмовляти у відкритті виконавчого провадження, факт реєстрації боржника на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Факт державної реєстрації боржника на території тимчасово не підконтрольній Україні не є виключною підставою для висновку щодо неможливості здійснення виконавчого провадження та відмови у відкритті виконавчого провадження, оскільки у боржника за межами території проведення антитерористичної операції можуть знаходитись відокремлені підрозділи (філії), майно, у тому числі, рахунки, тощо.

Виявлення таких обставин також має здійснюватися лише в рамках відкритого виконавчого провадження.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність у боржника відокремлених підрозділів (філій), майна, рахунків на підконтрольній Україні території.

За змістом Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції проведення реєстраційних дій щодо зміни місцезнаходження юридичних осіб, місцезнаходженням яких є територія проведення антитерористичної операції, здійснюється щодо юридичних осіб державними реєстраторами реєстраційних служб територіальних органів Міністерства юстиції України в областях та місті Києві.

З матеріалів справи вбачається, що боржником не здійснено дій щодо зміни місцезнаходження підприємства.

Враховуючи наведене, захист інтересів боржника, який протягом всього часу проведення АТО з 14.04.2014 р. не скористався своїм правом щодо зміни місця реєстрації, та яким не приймаються дії щодо виконання судового рішення, не може мати прерогативного становища по відношенню до інтересів добросовісного стягувача.

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Конституційним Судом України у п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 р. у справі № 11-рп/2012 зазначено, що за практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно з приписами ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України і ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

За положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004р. у справі Півень проти України судом вказано, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 р. по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейським судом з прав людини зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції ("ОСОБА_4 проти Італії", заява № 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Згідно Рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 р. у справі "Горнсбі проти Греції", Європейським судом наголошено, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Європейський суд також зазначив, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 29.06.2004р. справа «ОСОБА_1 проти України», суд нагадав свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу №1.

З огляду на вищенаведене, обовязковість виконання судових рішень, конституційний принцип доступності до правосуддя всіх осіб, незалежно від міста їх реєстрації (знаходження), практику Європейського суду з прав людини щодо недопустимості ухилення адміністративних органів від виконання судових рішень та враховуючи справедливий баланс інтересів стягувача і боржника, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про незаконність дій державного виконавця щодо відмови у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області по справі № 908/227/15-г, виданого 14.04.2015 р., оскільки така відмова свідчить про порушення прав стягувача на справедливий судовий захист, своєчасне виконання судового рішення та отримання майна (доходу) у звязку з його виконанням.

Крім того, відмова у відкритті виконавчого провадження могла призвести до неможливості примусового виконання судового рішення з урахуванням встановленого в наказі строку для предявлення його до виконання, а саме до 30.03.2016р.

Враховуючи наведене, постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 02.11.2015 р. (ВП № 49351151) прийнята за відсутності передбачених законом підстав для її прийняття, з недотриманням норм діючого законодавства та підлягає визнанню недійсною.

Відмовляючи у задоволенні скарги Дочірнього підприємства Старокостянтинівський молочний завод на дії державного виконавця судом першої інстанції зазначено про пропущення заявником десятиденного строку для подання зазначеної скарги на дії органу державної виконавчої служби.

Проте з такими висновками погодитись не можна, виходячи з наступного.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом (ч.3 ст.6 Закону України "Про виконавче провадження") .

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Як зазначає заявник, 25.11.2015 р. на його адресу надійшла постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Скарга на постанову була надіслана начальнику Відділу ДВС рекомендованим листом 27.11.2015 р., про що свідчать копії скарги, опису поштового відправлення (цінний лист) № 270 та фіскального чеку № 2830 від 27.11.2015р. На інтернет ресурсі http://services/ukrposhta.ua/bardcodesingle міститься інформація про те, що лист (№ поштового відправлення 270) разом зі скаргою був отриманий адресатом 02.12.2015 р.. Отже строки на оскарження постанови стягувачем були дотримані.

За таких обставин, ухвала господарського суду Запорізької області від 20.01.2016 р. підлягає скасуванню, а скарга ДП «Старокостянтинівський молочний завод» на дії Відділу державної виконавчої служби Будьонівського районного управління юстиції у Донецькій області щодо виконання наказу від 14.04.2015 р. про примусове виконання рішення господарського суду Запорізької області від 13.03.2015 р. по справі № 908/227/15-г - задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Відділ державної виконавчої служби Будьонівського районного управління юстиції у Донецькій області.

Результати апеляційного провадження у справі № 908/227/15-г оголошені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Старокостянтинівський молочний завод на ухвалу господарського суду Запорізької області від 20.01.2016 р. у справі № 908/227/15-г - задовольнити.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 20.01.2016 р. у справі № 908/227/15-г скасувати.

Скаргу Дочірнього підприємства Старокостянтинівський молочний завод на дії Відділу державної виконавчої служби Будьонівського районного управління юстиції у Донецькій області щодо виконання наказу від 14.04.2015 р. про примусове виконання рішення господарського суду Запорізької області від 13.03.2015 р. по справі № 908/227/15-г задовольнити.

Визнати незаконними дії Відділу державної виконавчої служби Будьонівського районного управління юстиції у Донецькій області щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа) від 02.11.2015 р. з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 14.04.2015 р. у справі № 908/227/15-г.

Визнати недійсною постанову Відділу державної виконавчої служби Будьонівського районного управління юстиції у Донецькій області про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа) від 02.11.2015 р. (ВП № 49351151).

Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Будьонівського районного управління юстиції у Донецькій області відкрити виконавче провадження на підставі наказу про примусове виконання рішення господарського суду Запорізької області від 14.04.2015 р. у справі № 908/227/15-г.

Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Будьонівського районного управління юстиції у Донецькій області (84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Академічна, б. 20, ) на користь Дочірнього підприємства Старокостянтинівський молочний завод (31104, Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Івана Франка, б. 47, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 378,00 грн.

Господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Н.М. Дучал

Судді: Т.Д. Геза

ОСОБА_5

Надруковано 5 екз.:

1.позивачу

1.ДВС

1. у справу

1.ДАГС

1. ГСЗО