КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2016 р. Справа№ 6/683

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Рудченка С.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Ольховець В.П. довіреність № 220/784/д від 25.12.15

від відповідача: Сєтов М.А. довіреність № б/н від 11.07.14

прокурор: Красільнік П.П. посвідчення №041803 від 01.03.16., Довіреність № 10/2/3-66 вих-16 від 15.01.16

розглянувши матеріали апеляційної скарги Міністерства оборони України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29 лютого 2016 року

у справі № 6/683 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ТВІ"

про спонукання до виконання обов'язку в натурі,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ТВІ"

до Міністерства оборони України

про спонукання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09 грудня 2009 року позов заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України задоволено частково, зокрема, зобов'язано ТОВ "Науково-виробниче підприємство "ТВІ" передати Міністерству оборони України нерухоме майно, яке належить до житлового фонду, на суму 18 944 882,00 грн., в іншій частині первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов ТОВ "Науково-виробниче підприємство "ТВІ" задоволено частково, зобов'язано Міністерство оборони України привести земельну ділянку площею 4,57 га, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 8 (військове містечко № 118), у стан придатний для будівництва шляхом виконання договірних зобов'язань в натурі, а саме: звільнити будівлі та споруди, що знаходяться на земельній ділянці площею 4,57 га в м. Києві по вул. Академіка Туполєва, 8 (військове містечко № 118); списати будівлі та споруди, розташовані на земельній ділянці площею 4,57 га в м. Києві по вул. Академіка Туполєва, 8 (військове містечко № 118); передати ТОВ "Науково-виробниче підприємство "ТВІ" земельну ділянку площею 4,57 га в м. Києві по вул. Академіка Туполєва, 8 (військове містечко № 118) під забудову, в іншій частині зустрічного позову відмовити (т.І, а.с.115-124).

24 грудня 2009 року на виконання рішення видано накази (т.І, а.с.129-132).

14 січня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ТВІ" звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою № б/н від 11 січня 2016 року про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 24 грудня 2009 року у справі №6/683 таким, що не підлягає виконанню (т.VI, а.с. 75-80).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29 лютого 2016 року у справі № 6/683 заяву ТОВ "НВП "ТВІ" про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 24 грудня 2009 року у справі №6/683 таким, що не підлягає виконанню задоволено (т.VI, а.с. 197-202).

22 березня 2016 року Міністерство оборони України звернулось з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29 лютого 2016 року у справі №6/683, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва у справі №6/683 від 29 лютого 2016 року скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити ТОВ "НВП "ТВІ" у задоволенні заяви про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 24 грудня 2009 року у справі №6/683 таким, що не підлягає виконанню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 березня 2016 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Господарського суду міста Києва у справі №6/683 від 29 лютого 2016 року передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Рудченка С.Г.

04 квітня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29 лютого 2016 року у справі №6/683 прийнято до провадження колегію суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Рудченка С.Г., справу призначено до розгляду на 19 квітня 2016 року.

19 квітня 2016 року від ліквідатора ТОВ "НВП "ТВІ" Курисько О.В., надійшло Клопотання № б/н від 18 квітня 2016 року про припинення апеляційного провадження у справі.

19 квітня 2016 року у судовому засіданні представником Міністерства оборони України та прокурором відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України заявлено заяву про продовження строку розгляду апеляційної скарги на 15 днів, в порядку ст. 69 ГПК України.

Колегія суддів, розглянувши заяву продовження строку розгляду апеляційної скарги, дійшла висновку про необхідність його задоволення з огляду на закінчення п'ятнадцятиденного процесуального строку розгляду справи на ухвалу суду, з огляду на викладене ухвалою від 19.04.2016 р. розгляд справи № 6/683 відкладено на 26 квітня 2016 року.

26 квітня 2016 року від представника Міністерства оборони України надійшов відзив на заяву відповідача про припинення апеляційного провадження у справі, у якому він просив у задоволенні зазначеної заяви - відмовити.

У судовому засіданні 26 квітня 2016 року оголошено перерву до 04 травня 2015 року.

26 квітня 2016 року представником ТОВ "НВП "ТВІ" подано доповнення до клопотання про припинення апеляційного провадження у справі.

У судовому засіданні 04 травня 2016 року, розглянувши клопотання ТОВ "НВП "ТВІ" про припинення апеляційного провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Клопотання ліквідатора ТОВ "НВП "ТВІ" Курисько О.В. про припинення апеляційного провадження у справі мотивовано тим, що станом на момент подання даної заяви, ТОВ "НВП "ТВІ" ліквідовано без правонаступництва про що 07.04.2016 р. в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Відповідно до абз. 5 п. 4.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", ліквідація юридичної особи - сторони у справі, здійснена після прийняття судового рішення, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, не може бути підставою для застосування пункту 6 частини першої статті 80 ГПК.

Отже оскільки станом як на момент прийняття Господарським судом м. Києва ухвали від 29.02.2016 р., так і на момент подання апеляційної скарги 22.03.2016 р. ТОВ "НВП "ТВІ" ліквідовано не було, підстави для припинення апеляційного провадження із застосуванням п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України відсутні, тому колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про припинення апеляційного провадження у справі.

04 травня 2016 року від представника Міністерства оборони України надійшли письмові пояснення в яких просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29 лютого 2016 року повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ "НВП "ТВІ" у задоволенні заяви про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 24 грудня 2009 року у справі №6/683 таким, що не підлягає виконанню.

У судовому засіданні 04 травня 2016 року представник Міністерства оборони України та прокурор відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України надали суду пояснення, в яких просили задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва у справі №6/683 від 29 лютого 2016 року та прийняти нове рішення яким відмовити ТОВ "НВП "ТВІ" у задоволенні заяви про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 24 грудня 2009 року у справі №6/683 таким, що не підлягає виконанню.

Представник ТОВ "ТВІ" в судовому засіданні 04 травня 2016 року надав суду пояснення, в яких просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Згідно ч. 5 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Згідно з частиною першою статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Заяву ТОВ "НВП "ТВІ" №б/н від 14 січня 2015 року про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу Господарського суду міста Києва № 6/683 від 24.12.2009 р. мотивовано тим, що за твердженням заявника його обов'язок відсутній у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням.

Заявник посилався на те, що в ході виконання рішення суду щодо зобов'язання ТОВ "НВП "ТВІ" передати Міністерству оборони України нерухоме майно, яке належить до житлового фонду, на суму 18944882,00 грн., сторонами самостійно узгоджено вид, кількість та місцезнаходження житлового фонду, що підлягає передачі, а саме: 54 квартири у 90-квартирному житловому будинку по вул. Кримській, 84 у м. Феодосія, загальною площею 4186,7 кв.м.

Вироком Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 26.10.2011 р. у кримінальній справі № 1-615/11/0121 Зімовнова В.І визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365 та ч. 2 ст. 366 КК України. У вироку зазначено, що речові докази - 54 квартири в будинку по вул. Кримській, 88 в м. Феодосія залишені для подальшого руху в Феодосійській КЕЧ району.

За твердженням заявника, ці 54 квартири розподілені між військовослужбовцями та заселені ними, що підтверджується рішенням Міністра оборони України № 7378/3 від 27.09.2010 р. про розподіл 54 квартир по вулиці Кримській, 84 у м. Феодосії; списком про розподіл квартир на виконання зазначеного рішення Міністра оборони України; листом-дорученням № 303/4/15/2057 від 24.11.2010 р. начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України генерал-майора Онофрійчука П.В. про передачу квартир (т.VI, а.с.108); списками розподілу квартир, опублікованих у газеті "Народна армія" № 113 (4721) від 23.06.2011 р. (т.VI, а.с. 106-107).

Тому, на думку ТОВ "НВП "ТВІ", оскільки Міністерство оборони України не відмовилося від вищевказаних квартир і вони залишилися в розпорядженні Міністерства оборони України - обов'язок ТОВ "НВП "ТВІ" є виконаним.

Оцінюючи наведені сторонами справи обставини щодо стану виконання ТОВ "НВП "ТВІ" рішення суду, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у Законі України "Про виконавче провадження", що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження").

Статтею 117 ГПК України визначено, що господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом. Господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

За таких обставин, ч. 4 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік підстав визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті, а саме:

- якщо його (наказ) видано помилково;

- якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

На виконання рішення Господарського суду міста Києва № 6/683 від 09.12.2009 р. ТОВ "НВП "ТВІ" (пайовик) уклало з ТОВ "Технопластк" (замовником) договір № 1/12-09 на будівництво житла в порядку пайової участі від 16.12.2009 р. (т.VI, а.с. 99-103).

Предметом вказаного договору є участь пайовика у будівництві житлового будинку, розташованого за адресою: АР Крим, м. Феодосія, вул. Кримська, 84 (шифр об'єкту 20-06) з метою придбання квартир, згідно з адресним переліком, на користь третьої особи - Міністерства оборони України, в особі Кримського управління капітального будівництва, на підставі договору про спільну діяльність у будівництві житла (без об'єднання вкладів учасників) від 06.03.2006 р. та договору про врегулювання відносин сторін за договором про спільну діяльність у будівництві житла (без об'єднання вкладів учасників) від 06.03.2006 р. Загальна сума договору становить 18944882,00 грн. (п. 2.1 договору). ТОВ "НВП "ТВІ" платіжним дорученням № 7 від 25.12.2009 р. сплатило 18944882,00 грн. (т.VI, а.с. 104).

19 січня 2010 року ТОВ "Технопластк", ТОВ "НВП "ТВІ" та начальник Кримського управління капітального будівництва Міністерства оборони України Зімовнов В.І. підписали акт № 1, погоджений директором департаменту будівництва Міністерства оборони України, за яким ТОВ "Технопластк" передало, ТОВ "НВП "ТВІ" оплатило, а Кримське управління капітального будівництва Міністерства оборони України прийняло 54 квартири загальною площею 4186,7 кв. м. на суму 18944882,00 грн. у житловому будинку по вул. Кримській, 88 у м. Феодосія (т.VI, а.с. 93-95).

За актом № 10-кр/3 від 11.02.2010 р., погодженим директором департаменту будівництва Міністерства оборони України та начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, зазначені квартири передано начальником Кримського управління капітального будівництва Міністерства оборони України Зімовновим В.І. та прийнято начальником Феодосійського КЕЧ (району) Маліцьким В.В. (т.VI, а.с. 96-98).

Вироком Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 26.10.2011 р. у кримінальній справі № 1-615/11/0121 Зімовнова В.І визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 365 та частиною 2 статті 366 Кримінального кодексу України (т.ІI, а.с. 155-164).

Підставою для притягнення Зімовнова В.І. до кримінальної відповідальності за скоєння вказаних злочинів та засудження стало підписання ним акту приймання-передачі квартир з перевищенням повноважень та щодо будинку, який на момент підписання акту в експлуатацію не був введений, квартири не відповідали державним стандартам і технічним нормам і не були придатні для проживання.

29 грудня 2010 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в АР Крим, на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації від 24.12.2010 р., засвідчила відповідність закінченого будівництвом об'єкта - "Будівництво десятиповерхового 90-квартирного житлового будинку по вул. Кримська (район житлового будинку № 84) в м. Феодосія, АР Крим", нове будівництво, м. Феодосія, вул. Кримська, 88, загальна площа квартир 6610,7 м.кв., кількість квартир - 90, поверховість - 10, проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтвердила його готовність до експлуатації, про що видала сертифікат відповідності № КР 000951 (т.VI, а.с. 85).

Водночас, як слідує з вироку Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 26.10.2011 р. у кримінальній справі № 1-615/11/0121, речові докази - 54 квартири: №№ 2, 3, 4,7, 9, 12, 13, 14, 19, 22, 23, 24, 27, 28, 29, 32, 33, 34, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 47, 48, 49, 52, 54, 57, 59, 62, 63, 67, 68, 69, 72, 73, 74, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 84, 86, 87, 88, 89, 90 в будинку по вул. Кримській, 88 в м. Феодосія залишені для подальшого руху в Феодосійській КЕЧ району (т. ІІ а.с. 155-165).

Тобто, як на момент на момент завершення будівництва будинку, так і після засвідчення факту готовності об'єкта до експлуатації, 54 квартири перебували у володінні Міністерства оборони України в особі його структурного підрозділу - Феодосійської КЕЧ.

При цьому, сторонами справи не спростовано фактичне володіння Міністерством оборони України в особі його структурного підрозділу - Феодосійської КЕЧ вказаними вище 54 квартирами у період після завершення будівництва, тобто придатності його до експлуатації, до окупації Автономної Республіки Крим.

Вирішуючи питання, чи є дане володіння таким, яке б давало підстави вважати виконаним ТОВ "НВП "ТВІ" свого обов'язку передати Міністерству оборони України 54 квартири у житловому будинку по вул. Кримській, 88 у м. Феодосія, слід виходити з тих правових норм, які встановлюють підстави та умови виникнення у суб'єктів права власності, тобто права власності в об'єктивному розумінні.

Створення об'єкту нерухомого майна належить до первісних способів набуття права власності, момент виникнення якого закон пов'язує з моментом державної реєстрації (ст. 331 ЦК України).

У період з 01.01.2012 р. по 12.02.2014 р. проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), а також перелік документів, необхідних для її проведення, визначав "Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 р., № 703 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" (далі - Порядок).

Відповідно до вказаного Порядку проведення державної реєстрації здійснювалось за заявою, яку заявник повинен подати органу державної реєстрації. Заявником, у розумінні Порядку, є особа, за якою здійснюється реєстрація права власності. Також Порядком була передбачена можливість подання заяви делегованою власником особою щодо здійснення реєстрації права власності за власником. У такому разі уповноважена особа зобов'язана була пред'явити органові державної реєстрації прав документ, що підтверджує її повноваження.

За приписами пунктів 44, 46 Порядку державна реєстрація прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані об'єкти нерухомого майна здійснювалась на підставі документу, що відповідно до вимог законодавства засвідчував відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Порядком не було передбачено обов'язку подання акту приймання-передачі новозбудованого об'єкту (в даному випадку квартир). Також даний обов'язок не покладався на заявника Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно (затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р., № 7/5), яке в 2011 році врегульовувало порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

У 2010 році документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчував відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, був сертифікат відповідності (Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 р., № 923).

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів (п. 13) відомості про видані сертифікати відповідності вносяться до реєстру виданих сертифікатів відповідності та відмов у їх видачі. Інформація про видані сертифікати відповідності вноситься в установленому порядку до реєстру документів дозвільного характеру.

Отже, інформація про видачу сертифікату відповідності є відкритою та загальнодоступною інформацією, про що свідчить наявність на сайті Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в АР Крим http://inga.crimea.com/?page_id=719 відомостей про видачі сертифіката відповідності КР 000951 від 29.12.2010 р. (т.VI, а.с. 161).

Таким чином, твердження Міністерства оборони України про неможливість зареєструвати право власності не відповідає дійсності. Міністерство мало сертифікат про введення будинку в експлуатацію від 29.12.2010 р. за № КР 000951 та договір №1/12-09 на будівництво житла в порядку пайової участі з адресним переліком житла, яке за ним передається. Об'єкту присвоєно адресу про, що зазначено у сертифікаті.

При цьому, бездіяльність Міністерства оборони України не спростовує факт виконання ТОВ "НВП "ТВІ" обов'язків з передачі житлового фонду.

Після окупації Автономної Республіки Крим гарантування права власності та правовий режим майна на тимчасово окупованій території забезпечується статтею 11 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", відповідно до якої на тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України. За державою Україна, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, у тому числі територіальною громадою міста Севастополя, державними органами, органами місцевого самоврядування та іншими суб'єктами публічного права зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території. Набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене, наявні документи надають можливість Міністерству оборони України скористатись тими правовими механізмами, які встановлюють підстави та умови виникнення у суб'єктів права власності. Водночас, відсутність державної реєстрації речових прав на вищезазначені 54 квартири, тобто відсутність офіційного визнання і підтвердження державою фактів набуття права власності на дане майно шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не є наслідком бездіяльності ТОВ "НВП "ТВІ".

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги та дають підстави вважати, що ТОВ "НВП "ТВІ" виконало свій обов'язок передати Міністерству оборони України нерухоме майно, яке належить до житлового фонду, на суму 18 944 882,00 грн. шляхом передачі 54 квартир у житловому будинку по вул. Кримській, (район житлового будинку № 84) 88 у м. Феодосія.

Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказані обставини є підставою для визнання наказу Господарського суду міста Києва № 6/683 від 24.12.2009 р. про зобов'язання ТОВ "НВП "ТВІ" передати Міністерству оборони України нерухоме майно, яке належить до житлового фонду на суму 18 994 882,00 грн. таким, що не підлягає виконанню.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів зазначає, що апелянт не надав суду достатніх доказів в розумінні статті 33, 34 ГПК України, які б могли стати підставою для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в ухвалі Господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 29 лютого 2016 року у справі № 6/683 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Міністерства оборони України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29 лютого 2016 року у справі № 6/683 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29 лютого 2016 року у справі № 6/683 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29 лютого 2016 року у справі № 6/683 залишити без змін.

3.Справу № 6/683 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді С.Г. Рудченко

О.В. Агрикова