ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2016р. Справа № 914/834/16

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Сколе Львівської обл.

до відповідача: Сколівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства, м. Сколе Львівської обл.

про: стягнення 27436,50 грн. інфляційних втрат та 2272,63 грн. - трьох відсотків річних,

Суддя Король М.Р

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - представник (довіреність б/н від 27.11.2014р.);

від відповідача: Дидик І.В. - представник (довіреність №8 від 11.04.2016р.).

В судовому засіданні 27.04.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

позов заявлено Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (м. Сколе Львівської обл.) до Сколівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (м. Сколе Львівської обл.) про стягнення 27436,50 грн. інфляційних втрат та 2272,63 грн. - трьох відсотків річних.

Ухвалою суду від 31.03.2016 року порушено провадження у справі. Розгляд судової справи призначено на 21.04.2016 року. Вимоги до сторін висвітлено в зазначеній ухвалі, в тому числі визнано обов'язковою участь повноважних представників сторін в судове засідання.

Представник позивача в судове засідання 21.04.2016 року прибув, позовні вимоги підтримав, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання (вх. №17541/16 від 21.04.2016р.) про долучення документів до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти позову заперечив, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав відзив на позовну заяву (вх. №16843/16 від 18.04.2016р.).

В судовому засіданні оголошено перерву до 10:30 год. 27.04.2016 року.

В судовому засіданні 27.04.2016 року, за клопотанням (вх. №18378/16 від 27.04.2016р.) представника відповідача, здійснюється технічна фіксація судового процесу.

Представник позивача в судове засідання 27.04.2016 року прибув, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти позову заперечив, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання (вх. №18379/16 від 27.04.2016р.) про долучення документів до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

05.01.2012 року між Фізичною - особою підприємцем ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) та Сколівським комунальним підприємством водопровідно-каналізаційного господарства (далі по тексту - відповідач) було укладено договір №3 оренди транспортного засобу (далі по тексту - Договір №1).

Відповідно до п. 1.1. даного Договору, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування транспортний засіб, зазначений у пункті 1.2. Договору.

Згідно п. 1.2. Договору, Предмет оренди: вид транспортного засобу: автомобіль Цистерна - С (асенізатор); марка та модель: ЗІЛ - 131; державний реєстраційний номер НОМЕР_1; рік випуску: 1980; номер свідоцтва про держ. реєстрацію ТЗ: НОМЕР_3; опис технічного стану: умовно на ходу, без технічних пошкоджень.

Відповідно п. 3.1. Договору, розмір орендної плати за цим договором становить 6 500,00 грн. за кожен місяць оренди.

Вказаний договір укладено строком до 31.12.2012 р.(п. 6.1. Договору).

Між сторонами було укладено новий договір оренди даного транспортного засобу від 02.01.2013 року №2 строком до 31.01.2013 року (далі по тексту - Договір №2).

Відповідно п. 3.1. Договору №2, розмір орендної плати за цим Договором становить 5 000,00 грн. за кожен місяць оренди.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості з орендної плати.

Рішенням господарського суду Львівської області від 16.04.2015 року у справі №914/815/15, яке набрало законної сили, припинено провадження у даній справі в частині стягнення основного боргу з відповідача на користь позивача в сумі 1000,00 грн.; позовні вимоги Фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 задоволено та стягнуто зі Сколівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства 77100,00 грн. - основного боргу, 20 943,00 грн. інфляційних втрат , 3 345,38 грн. - 3% річних та 2 047,77 грн. - понесених витрат на сплату судового збору.

На виконання вищезазначеного рішення, 07.05.2015 року було видано наказ про його примусове виконання.

Проте, встановлену рішенням господарського суду Львівської області від 16.04.2015 року у справі №914/815/15 заборгованість відповідачем станом на дату подання даної позовної заяви повністю не оплачено.

До звернення позивача з позовом та в процесі розгляду спору відповідачем здійснено часткову оплату заборгованості на загальну суму 64436,15 грн. (згідно платіжного доручення №51 від 21.08.2015 року на суму 2500,00 грн., платіжного доручення №100 від 21.03.2016 року на суму 20000,00 грн., платіжного доручення №16 від 22.03.2016 року на суму 11000,00 грн., платіжного доручення №26 від 28.03.2016 року на суму 10000,00 грн., платіжного доручення №68 від 25.04.2016 року на суму 11936,15 грн., платіжного доручення №69 від 26.04.2016 року на суму 9000,00 грн.).

Позивачем нараховано інфляційні втрати в розмірі 27436,50 грн. та три відсотки річних в розмірі 2272,63 грн. на суму заборгованості за період з 01.02.2015 року по 01.02.2016 року.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з приписами частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Факт невиконання договору та сума заборгованості встановлена у рішенні господарського суду Львівської області від 16.04.2015 року у справі №914/815/15.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Відтак, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження для його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків

Як зазначено у п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

В період, за котрий позивач нараховує на основну заборгованість інфляційні втрати та три відсотки річних відповідачем сплачено 3500,00 грн. (згідно платіжного доручення №115 від 15.04.2015 року на суму 1000,00 грн., згідно платіжного доручення №51 від 21.08.2015 року на суму 2500,00 грн.).

Згідно позовної заяви, позивач здійснив розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних в період з 01.02.2015 року по 01.02.2016 року. При прийнятті рішення від 16.04.2015 року у справі №914/815/15, як і зазначено позивачем, суд виходив із розрахунків інфляційних втрат та трьох відсотків річних станом на 01.02.2015 року. Відтак, рішенням суду від 16.04.2015 року у справі №914/815/15 вже стягнуто нараховані на основну заборгованість інфляційні втрати та три відсотки річних за 01.02.2015 року.

Згідно зі ст. 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи наведене вище, суд здійснив перерахунок нарахованих на основну заборгованість сум інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 02.02.2015 року по 01.02.2016 року.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованості Сума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
02.02.2015 - 14.04..16713021.14
15.04.2015 - 20.08..14911470.83
21.08.2015 - 01.02..0463464.29
Таким чином, загальна сума інфляційних втрат складає 27956,26 грн.

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
7810002.02.2015 - 14.04.2015723 %462.18
7710015.04.2015 - 20.08.20151283 %811.13
7460021.08.2015 - 01.02.20161653 %1011.70
Таким чином, загальна сума процентів за договором складає 2285,01 грн.

Враховуючи те, що позивачем заявлено до стягнення менший розмір інфляційних втрат та 3% річних, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі в розмірі 27436,50 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 2272,63 грн. підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір покладається на відповідача у відповідності до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з Сколівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (82600, Львівська обл., м. Сколе, вул. Майдан Незалежності, буд. 10; ідентифікаційний код 22390774) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_2) 27436,50 грн. інфляційних втрат, 2272,63 грн. трьох відсотків річних та 1378,00 грн. судового збору.

Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 29.04.2016 року.

Суддя Король М.Р.