РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2016Справа №910/3808/16

За позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житловик-Плюс"

про стягнення 21 395, 93 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Мазурок Я.В.;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житловик-Плюс" (далі-відповідач) про стягнення боргу у сумі 21 395, 93 грн., у тому числі: 1 090, 77 грн. - пеня, 1 587, 61 грн. - 3% річних, 18 717, 55 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору на виконання робіт по технічному обслуговуванню димових і вентиляційних каналів від газових приладів № 1/04 від 01.04.2010.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2016 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 04.04.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

01.04.2016 через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Розгляд справи відкладався згідно п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання вдруге не з'явився, причин неявки суду не повідомив.

Суд відзначає, що відповідач повідомлявся ухвалами суду про дату, час та місце розгляду даної судової справи, проте відзиву на позовну заяву відповідачем не подано, у судове засідання представників не направлено.

Так, частиною 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

З наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України вбачається, що місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Житловик-Плюс" є: 03028, м. Київ, вул. Малокитаївська, буд. 7-А.

Ухвали Господарського суду міста Києва від 04.03.2016 та від 04.04.2016 судом направлено на зазначену у витязі адресу відповідача, проте до суду повернулися конверти з ухвалами суду від 04.03.2016 та від 04.04.2016 з відмітками: «виїхали», «вибули».

Так, відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про дату та час проведення судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 28.04.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.04.2010 між Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" (даі- підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житловик-Плюс" (далі - замовник) укладено договір № 1/04 на виконання робіт по технічному обслуговуванню димових і вентиляційних каналів від газових приладів, умовами якого передбачено, що замовник доручає, а підрядник приймає на себе виконання обсягів з технічного обслуговування димових і вентиляційних каналів від газових приладів (газових колонок печей) відповідно до додатків та разових робіт по ліквідації завалів у вентканалах жилих будинків за заявками замовника.

Згідно п. 1.2. договору, для здійснення розрахунків між замовником і підрядником використовуються калькуляції на технічне обслуговування димових і вентиляційних каналів від газових приладів та ліквідацію завалів у вентканалах, які є невід'ємною частиною Договору.

Пунктом 1.3. договору визначено, що обсяги робіт договору визначаються графіком технічного обслуговування димовентканалів, складеного замовником. Вартість робіт визначається калькуляціями, що затверджені Головним управлінням з питань цінової політики Київської міської державної адміністрації (додаток 2).

Відповідно до п. 2.2.2. договору, відповідач зобов'язується у п'ятиденний термін підписувати акт виконаних робіт або подавати обґрунтовані заперечення.

Пунктом 2.2.3. договору встановлено, що замовник зобов'язаний розраховуватися щомісячно до складання актів комісійної перевірки димових і вентиляційних каналів на підставі актів виконаних робіт ф-2, протягом 10 банківських днів з дня підписання актів ф-2.

У відповідності до п. 4 договору, замовник проводить оплату робіт по технічному обслуговуванню димових і вентиляційних каналів від газових приладів протягом 10 банківських днів після підписання актів виконаних робіт (ф-2), наданих підрядником.

Умовами п. 5.2. договору передбачено, що замовник за прострочення оплати виконаних робіт сплачує підряднику пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України від неоплаченої суми за кожний день прострочення.

Договір діє з 01.04.2010 по 01.04.2011 (п. 7.1. договору).

Згідно п. 7.2. договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 у справі № 910/24689/15 за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житловик-Плюс" про стягнення 33 665, 66 грн. встановлено, що спір між сторонами виник внаслідок порушення з боку відповідача грошових зобов'язань за договором № 1/04 на виконання робіт по технічному обслуговуванню димових і вентиляційних каналів від газових приладів від 01.04.2010, відповідач у визначені договором строки не здійснив оплату виконаних робіт, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 33 665, 66 грн., а саме: на підставі актів здачі-приймання виконаних робіт № 181 від 27.11.2013, № 1/234 від 26.02.2014, № 263 від 30.05.2014, № 293 від 30.07.2014, № 313 від 29.08.2014, б/н від 31.10.2014, № 371 від 28.11.2014, № 411 за січень 2015, № 426 за лютий 2015, № 454 за квітень 2015.

Отже, рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 (суддя Ломака В.С.) у справі № 910/24689/15 позовні вимоги Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житловик-Плюс" (03028, місто Київ, вулиця Малокитаївська, будинок 7-А; ) на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (01001, місто Київ, Шевченківський район, вулиця Володимирська, будинок 51-А; ) 33 665 (тридцять три тисячі шістсот шістдесят п'ять) грн. 66 коп. основного боргу та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

20.11.2015 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 у справі № 910/24689/15 видано наказ.

Тож, відповідно до частини 3 статті 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, факти, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 у справі № 910/24689/15 не доказуються при розгляді даної справи.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 у справі № 910/24689/15 набрало законної сили 20.11.2015, а відповідачем станом на день подання позову грошове зобов'язання за договором № 1/04 на виконання робіт по технічному обслуговуванню димових і вентиляційних каналів від газових приладів від 01.04.2010 не виконано, тому просить суд стягнути з останнього 1 090, 77 грн. - пені, 1 587, 61 грн. - 3% річних, 18 717, 55 грн. - інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Так, пунктом 4 договору передбачено, що замовник проводить оплату робіт по технічному обслуговуванню димових і вентиляційних каналів від газових приладів протягом 10 банківських днів після підписання актів виконаних робіт (ф-2), наданих підрядником.

Відповідно до п. 5.2. договору передбачено, що замовник за прострочення оплати виконаних робіт сплачує підряднику пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України від неоплаченої суми за кожний день прострочення.

Тож, відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені, 3 річних та інфляційних втрат і встановив, що позивачем невірно визначено момент виникнення прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання.

За розрахунком суду обґрунтованою визнається:

1) сума пені у розмірі 1 090, 76 грн., яка розрахована судом наступним чином:

- на суму 5 216, 45 грн. по акту здачі-приймання виконаних робіт № 426 за лютий 2015 за період з 16.03.2015 по 31.01.2016;

- на суму 2 220, 86 грн. по акту здачі-приймання виконаних робіт № 454 за квітень 2015 за період з 15.05.2015 по 31.01.2016 (розрахунок здійснений у правовому порталі України Ліга Закон);

2) сума 3 % річних у розмірі 1 572, 88 грн., яка розрахована судом наступним чином:

- на суму 5 216, 45 грн. по акту № 181 від 27.11.2013 за період з 12.12.2013 по 22.01.2015;

- на суму 5 216, 45 грн. по акту №1/234 від 26.02.2014 за період з 13.03.2014 по 25.02.2016;

- на суму 5 216, 45 грн. по акту №263 від 30.05.2014 за період з 16.06.2014 по 25.02.2016;

- на суму 1 962, 62 грн. по акту № 293 від 30.07.2014 за період з 14.08.2014 по 25.02.2016;

- на суму 5 216, 45 грн. по акту № 313 від 29.08.2014 за період з 15.09.2014 по 25.02.2016;

- на суму 1 962, 62 грн. по акту б/н від 31.10.2014 за період з 17.11.2014 по 25.02.2016;

- на суму 5 216, 45 грн. по акту № 371 від 28.11.2014 за період з 15.12.2014 по 25.02.2016;

- на суму 2 220, 86 грн. по акту № 411 за січень 2015 за період з 16.02.2015 по 25.02.2016;

- на суму 5 216, 45 грн. по акту № 426 за лютий 2015 за період з 16.03.2015 по 25.02.2016;

- на суму 2 220, 86 грн. по акту № 454 за квітень 2015 за період з 15.05.2015 по 25.02.2016 (розрахунок здійснений у правовому порталі України Ліга Закон);

3) сума інфляційних втрат у розмірі 17 656, 88 грн., які розраховані судом наступним чином:

- на суму 5 216, 45 грн. по акту № 181 від 27.11.2013 за період з 12.12.2013 по 31.01.2015;

- на суму 5 216, 45 грн. по акту № 1/234 від 26.02.2014 за період з 13.03.2014 по 31.01.2016;

- на суму 5 216, 45 грн. по акту № 263 від 30.05.2014 за період з 16.06.2014 по 31.01.2016;

- на суму 1 962, 62 грн. по акту № 293 від 30.07.2014 за період з 14.08.2014 по 31.01.2016;

- на суму 5 216, 45 грн. по акту № 313 від 29.08.2014 за період з 15.09.2014 по 31.01.2016; - на суму 1 962, 62 грн. по акту б/н від 31.10.2014 за період з 17.11.2014 по 31.01.2016;

- на суму 5 216, 45 грн. по акту № 371 від 28.11.2014 за період з 15.12.2014 по 31.01.2016;

- на суму 2 220, 86 грн. по акту № 411 за січень 2015 за період з 16.02.2015 по 31.01.2016;

- на суму 5 216, 45 грн. по акту № 426 за лютий 2015 за період з 16.03.2015 по 31.01.2016;

- на суму 2 220, 86 грн. по акту № 454 за квітень 2015 за період з 15.05.2015 по 31.01.2016 (розрахунок здійснений у правовому порталі України Ліга Закон).

Отже, відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, зокрема, обґрунтованим розміром до стягнення з відповідача є сума пені у розмірі 1 090, 76 грн. 3 % річних у розмірі 1 572, 78 грн. та інфляційні втрати у сумі 17 656, 88 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житловик-Плюс" (03028, м. Київ, вул. Малокитаївська, буд. 7-А, ідентифікаційний код - 32374917) на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 51-А, ідентифікаційний код - 03366500) 1 090 (одну тисячу дев'яносто) грн. 76 коп. - пені, 1 572 (одну тисячу п'ятсот сімдесят дві) грн. 78 коп. - 3 % річних, 17 656 (сімнадцять тисяч шістсот п'ятдесят шість) грн. 88 коп. - інфляційних втрат та 1 308 (одну тисячу триста вісім) грн. 73 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 04.05.2016.

Суддя Бондарчук В.В.