ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2016р. Справа№ 5015/4376/11-5015/5242/11

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Іванчук С.В., суддів Коссака С.М. та Манюка П.Т., при секретарі Білан О.Г., розглянувши матеріали справи за позовом: Прокурора Яворівського району Львівської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, м.Київ

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю „Захід, м.Львів

до відповідача-2: Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця, м.Київ

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: Федерація професійних спілок України, м.Київ

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, м.Львів

про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22.07.2010р., скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та витребування із незаконного володіння нерухомого майна.

за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Захід, м.Львів

до відповідача: Фонду державного майна України, м.Київ

За участю: Прокурора Яворівського району Львівської області, м.Яворів

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця, м.Київ

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Федерація професійних спілок України, м.Київ

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, м.Львів

про визнання ТзОВ Захід добросовісним набувачем визнання права власності За участю представників:

від прокуратури: ОСОБА_1 прокурор;

від позивача (Фонду Державного майна України): ОСОБА_2-представник

від відповідача-1 (ТОВ Захід): не зявився;

від відповідача-2 (ЗАТ ЛОЗПУ Укрпрофоздоровниця): не зявився;

від третьої особи-1 (ФНПУ): не зявився;

від третьої особи-2 (ОКП ЛОР БТІ та ЕО): не зявився;

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, за клопотанням присутніх представників в судових засіданнях не проводилася технічна фіксація судового процесу.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив первісний позов Прокурора Яворівського району Львівської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Товариства з обмеженою відповідальністю „Захід та Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: Федерація професійних спілок України та третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22.07.2010р., скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та витребування із незаконного володіння нерухомого майна, із врахуванням останньої заяви про уточнення позовних вимог та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Захід до Фонду державного майна України за участю Прокурора Яворівського району Львівської області, третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця, третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Федерація професійних спілок України третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про визнання ТзОВ Захід добросовісним набувачем та про визнання права власності .

Позовні вимоги за первісним позовом обґрунтовані таким. Між ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та ТзОВ «Захід» 22 липня 2010 року укладено договір купівлі-продажу будівлі пральні літ. 3-1 загальною площею 248,7 кв.м. санаторію «Немирів», розташованого за адресою: Львівська область, Яворівський район, смт. Немирів, вул. Курортна, буд. 39. Відповідно до Статуту ЗАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця» останнє є правонаступником Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок.

Спірне майно ЗАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця» передано у власність Федерацією незалежних профспілок України на підставі акта прийому-передачі від 24.01.92 та відповідного переліку (розділ 2 пункт 3), складеного згідно з постановою ОСОБА_3 Федерації незалежних профспілок України від 22.11.91 «Про створення Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця».

У свою чергу, майно Федерації незалежних профспілок України закріплено за цією Федерацією на праві власності згідно з договором укладеним нею 11.11.90 із Загальною Конфедерацією Профспілок СРСР, затвердженим постановою ОСОБА_3 Загальної Конфедерації Професійних спілок СРСР №1-6 від 11.11.90.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що майно ЗАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця», передане за спірним договором ТзОВ «Захід», відповідно до ст. 1 Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» від 10.09.91 № 1540- XII перебувало у державній власності. Пред'явлення даного позову в інтересах Фонду майна України обумовлено нормами постанови Верховної ОСОБА_3 України від 10.04.92 «Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України», якою передбачено прийняття майна, що знаходилося у віданні центральних органів профспілок СРСР, Фондом державного майна України, а також ст. 1 Тимчасового Положення «Про Фонд державного майна України», затвердженого постановою Верховної ОСОБА_3 України від 07.07.92, згідно з якою Фонд державного майна України здійснює державну політику у сфері приватизації державного майна та виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю. У позовній заяві зазначено, що про існування оскаржуваного договору прокуратурі Яворівського району стало відомо під час прокурорської перевірки у червні 2011 року.

Зустрічна позовна заява обґрунтована такими обставинами.

22.07.2010 року між ТзОВ «Захід» та ЗАТ «Укрпрофздоровниця» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна від 22.07.2010р., відповідно до якого ЗАТ «Укрпрофздоровниця» відчужило ТзОВ «Захід» будівлю пральні, літ. 3-1 загальною площею 248,7 кв.м. санаторію «Немирів», розташованого за адресою - Львівська область, Яворівський район, смт. Немирів, вул. Курортна, буд. 39.

Даний договір було посвідчено та зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за № 4038128 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 Право власності ЗАТ «Укрпрофздоровниця» на пральню, в момент укладення спірного правочину, підтверджувалося Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Серії САВ № 728398, видане 30 липня 2008 року Немирівською селищною радою на підставі рішення виконкому № 47 від 19.06.2008 року, яке ні на момент укладення договору, ні на даний момент, в установленому законом порядку не визнано недійсними. 21.10.2010р. зазначений договір було зареєстровано у ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», про що засвідчує витяг про державну реєстрацію прав № 27726619 від 21.10.2010р.

Позивач за зустрічним позовом вказує на те, що право на придбання будівлі пральні, ТзОВ Захід» здобуло у конкурсі, проведеному ЗАТ «Укрпрофздоровниця», про що засвідчують, затвердженні 25.05.2010р. головою правління ЗАТ «Укрпрофздоровниця» фіксовані умови комерційного конкурсу, лист ТзОВ «Захід» № 30/06-02 від 30.06.2010р., лист ЗАТ «Укрпрофздоровниця» від 15.07.2010р. № Ц-05/1334.

Вартість майна визначена сторонами договору становила 40 950,00 грн., та перевищувала ринкову вартість в 1,5 рази, доказом чого є Звіт про незалежну оцінку майна станом на 31.05.2010 року суб'єкта оціночної діяльності - ТзОВ «Валком» ТзОВ «Захід» належним чином розрахувалося з продавцем майна, що підтверджує платіжне доручення № НОМЕР_1 від 16.07.2010р. на суму 40 950,00 грн. Таким чином, виходячи з положень ст. 328 ЦК України, ТзОВ «Захід» на законних підставах набуло право власності на будівлю пральні літ. 3-1 загальною площею 248,7 кв.м. санаторія «Немирів», розташованого за адресою - Львівська область, Яворівський район, смт. Немирів, вул. Курортна, буд. 39. Однак, це право оспорюється та не визнається відповідачем за зустрічним позовом, з підстав викладених ним у первинному позові, що є підставою, відповідно до ст. 392 ЦК України, для пред'явлення позову про визнання судом права власності.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що враховуючи вищевикладені обставини укладення спірного договору, беручи до уваги наявність у продавця майна свідоцтва про право власності на відчужуване майно, посвідчення спірного договору приватним нотаріусом, ТзОВ «Захід» в момент вчинення спірного правочину діяло добросовісно, та не знало і не могло знати про претензії третіх осіб (навіть якщо вони безпідставні) на спірну нерухомість. Незважаючи на те, що незаконність володіння майном повинна бути доведена позивачем по первісному позову, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном (ст. 397 ЦК України), беручи до уваги обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України), ні Прокурором Яворівського району Львівської області, ні Фондом державного майна України не доведено фактів, перелічених у ст. 388 ЦК України, так само як не доведено те, що ТзОВ «Захід» в момент укладення спірного договору діяло недобросовісно.

За таких обставин, ТзОВ «Захід», виходячи з положень перелічених норм цивільного законодавства України, повинен бути визнаний судом добросовісним набувачем будівлі пральні, яке було набуте ним на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна від 22.07.2010р.

Ухвалою суду від 01.08.2011р. порушено провадження у справі за первісним позовом та призначено позовну заяву до розгляду . Ухвалою суду від 12.09.2011 року прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду спільно із первісним позовом. Хід розгляду спору викладено в ухвалах суду. Ухвалами суду від 13.09.2011р. та від 17.11.11р. провадження у даній справі зупинялося.

Ухвалою суду від 17.11.2015р. провадження у справі поновлено та справу призначено до судового розгляду на 02.12.2015р. З метою повного і всестороннього зясування всіх обставин спору, для забезпечення принципу змагальності, розгляд справи ухвалою суду від 02.12.2015р. відкладено на 14.12.2015р.

Враховуючи ту обставину, що справа є складною, ухвалою суду від 14.12.2015р. призначено колегіальний розгляд справи №5015/4376/11-5015/5242/11 у складі трьох суддів. На підставі розпорядження керівника апарату господарського суду Львівської області від 16.12.2015р., проведено автоматизований розподіл та членами колегії визначено суддів Пазичева В.М. та Манюка П.Т. Ухвалами суду розгляд справи відкладався та продовжувався строк розгляду спору.

В звязку з перебуванням у відпустці судді Пазичева В.М., 01.03.2016р. за розпорядженням керівника апарату господарського суду Львівської області протоколом автоматизованої зміни складу колегії суддів було проведено автоматичну заміну члена колегії суддів у справі №5015/4376/11-5015/5242/11, в результаті якого визначено суддю Коссака С.М. З метою повного і всестороннього зясування всіх обставин спору, для забезпечення принципу змагальності, ухвалою суду від 16.03.16р. розгляд справи відкладено.

В судове засідання 20.04.2016р. представники прокуратури та позивача явку повноважних представників забезпечили які позовні вимоги підтримали , з підстав зазначених у позовній заяві, просять позовні вимоги задоволити повністю.

В судове засідання 20.04.2016р.. відповідач 1 та 2 явки повноважного представника не забезпечили, про причини неявки суд не повідомлено, хоча про дату, місце та час розгляду справи було належним чином повідомлено, що підтверджується реєстром вихідної кореспонденції, внесенням ухвал до Єдиного державного реєстру судових рішень та повідомленнями про вручення поштового відправлення.

В судове засідання 20.04.2016р. третіми особами 1 та 2 явки повноважних представників не забезпечено, про причини неявки суд не повідомлено, хоча про дату, місце та час розгляду справи було належним чином повідомлено, що підтверджується реєстром вихідної кореспонденції, повідомленнями про вручення поштового відправлення та внесенням ухвал до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Федерацією професійних спілок України надано письмові пояснення в яких вона заперечує проти позовних вимог прокурора Яворівського району Львівської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України в повному обсязі. Зазначає у поясненнях таке. Відповідно до Статуту професійних спілок колишнього СРСР (ВЦРПС), затвердженого XII з'їздом профспілок СРСР від 01 листопада 1963 року із наступними змінами та доповненнями і Статутом професійних спілок України (Укрпрофради), Статутом Федерації професійних спілок України затвердженим II позачерговим з'їздом Федерації незалежних профспілок України 21 листопада 1992 року, ВЦРПС в колишньому СРСР створювалась на засадах добровільного членства по вертикальному принципу керівництва, від первинних профспілкових організацій підприємств до вищого керівного органу-ВЦРПС в свою чергу в УРСР керівним органом виступала Укрпрофрада. Профорганізації створювались на рівні підприємств, організацій та установ і добровільно об'єднувались в профспілки всіх рівнів з метою забезпечення захисту інтересів членів профспілок. Для здійснення своїх статутних завдань профспілки створювали свою матеріально-технічну базу. Конституція колишнього СРСР( 1977 р.) та Конституція УРСР 1978 р. в ст. 10 поряд з державною і колгоспно-кооперативною формою власності визнавала і власність профспілкових організацій. Дані правовідносини також врегульовувались цивільним законодавством УРСР. Так, Глава 9 ЦК УРСР «Власність профспілкових та інших громадських організацій» визначала окремий правовий режим майна профспілкових організацій, яке набували профспілки для здійснення своїх статутних завдань. Так як приватної власності не існувало, а була лише особиста власність фізичних осіб, майно яке надавалося державою громадським організаціям, а саме профспілкам що мали статус юридичної особи могло надаватися лише у відання, але не на праві оперативного управління що передбачалось виключно для державних підприємств, а на праві повного господарського відання з врахуванням того що профспілка не є державним підприємством а має правовий статус громадської організації, тобто з правовими підставами володіння, користування та розпорядження даним майном в рамках статутних завдань профспілок тому, що до права повного господарського відання застосовуються правила про право власності, якщо інше не встановлено законодавчими актами України.

В правовій системі колишнього СРСР суб'єктом права профспілкової власності виступала в цілому вся профспілкова організація як багатоланкова система, яку утворюють первинні, обласні, галузеві, республіканські ланки (організації), наділені правами юридичної особи. Тобто, власником майна виступала профспілкова організація СРСР, а утворені нею окремі юридичні особи володіли, користувалися і розпоряджалися закріпленим за ними майном на праві повного господарського відання. Відповідно до Статуту професійних спілок СРСР визначалися правомочності профспілкових організацій різних рівнів щодо профспілкового майна, щодо його розподілу між республіками та між областями.

В період існування СРСР майно профспілок поділялося на майно, яке знаходилось у віданні центральних всесоюзних органів, тобто колишнього ВЦРПС, і майно, яке знаходилося у віданні республіканських органів, тобто колишньої Укрпрофради. Таким чином, з моменту першого законодавчого визнання за громадськими об'єднаннями в цілому та їх організаціями права мати у власності майно, тобто з моменту прийняття 9 жовтня 1990 р. Закону СРСР "Про громадські об'єднання", Федерація незалежних профспілок України набула право власності на майно, що знаходилося у віданні Укрпрофради й не відносилося до майна загальносоюзних громадських організацій. Приналежність майна на праві власності Федерації незалежних профспілок України закріплене також в Положенні про неї від 6 жовтня 1990 р. (п. 26). Це право також було підтверджене Законом СРСР від 10.12.90 р. "Про професійні спілки, права та гарантії їх діяльності", Законом України "Про власність" та іншими законодавчими актами України. відповідно до ОСОБА_5 ОСОБА_3 Загальної Конфедерації Професійних Спілок СРСР від 18.11.1990 року № 2-1а був затверджений Договір про закріплення прав по володінню, користуванню та розпорядженню профспілковим майном, тобто на праві власності за Федерацією незалежних профспілок України правонаступником якої в 1992 року стала Федерація професійних спілок України. До переліку об'єктів профспілкового майна, що було закріплено на праві власності за Федерацією незалежних профспілок України, що є невід'ємною частиною Договору від 18.11.1990 року ввійшло й майно «Санаторію «Немирів».

Третя особа також зазначає, що ОСОБА_5 ОСОБА_3 ФПУ від 22.11.1991 «Про створення акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» було прийняте рішення відповідно до вимог Статуту та чинного законодавства та передано майно відповідно до акту від 24.01.92 у тому числі й санаторій «Немирів». Виходячи з викладеного у Федерації незалежних профспілок України правонаступником якої є Федерація професійних спілок України на момент створення ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця" було достатньо правових підстав для передачі до статутного фонду товариства саме профспілкового майна в тому числі й майна санаторію «Немирів». Отже, дана процедура передачі майна також була здійснена ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця" з дотриманням положень Статуту та відповідного чинного законодавства. Відтак, третя особа просить відмовити у задоволенні первісного позову.

Відповідно до п.3.9.1 ОСОБА_5 Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011р. №18 (із внесеними змінами і доповненнями) в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За умовами ст.33 ГПК України на сторони покладається обовязок доводити їх вимоги чи заперечення. Згідно вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, заявленні клопотань та здійсненні інших процесуальних прав. Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. З врахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду усіх сторін, судом забезпечено сторонам рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав, з врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст.75 ГПК України .

Дослідивши подані суду документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд Львівської області,

в с т а н о в и в:

22.07.2010 року між ТзОВ «Захід» та ЗАТ «Укрпрофздоровниця» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна від 22.07.2010р., відповідно до якого ЗАТ «Укрпрофздоровниця» відчужило ТзОВ «Захід» будівлю пральні, літ. 3-1 загальною площею 248,7 кв.м. санаторія «Немирів», розташованого за адресою - Львівська область, Яворівський район, смт. Немирів, вул. Курортна, буд. 39.

Даний договір було посвідчено та зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за № 4038128 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4

21.10.2010р. Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» проведено реєстрацію права власності на пральню літ.3-1 загальною площею 249,7.кв.м. за адресою Львівська область, Яворівський район, смт. Немирів вулиця Курортна,буд.39 на підставі договору купівлі - продажу р.№300 від 22.07.10р.

Право власності ЗАТ «Укрпрофздоровниця» на пральню, в момент укладення спірного правочину, підтверджувалося Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Серії САВ № 728398, видане 30 липня 2008 року Немирівською селищною радою на підставі рішення виконкому № 47 від 19.06.2008 року. 21.10.2010р. зазначений договір було зареєстровано у ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», про що засвідчує витяг про державну реєстрацію прав № 27726619 від 21.10.2010р.

Відповідно до ОСОБА_5 Міністрів УРСР № 606 від 23.04.1960р. "Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР" (надалі - постанова № 606) усі діючі госпрозрахункові санаторії, будинки відпочинку та пансіонати Міністерство охорони здоров'я зобов'язано було передати у строк до 01.05.1960р. Українській республіканській раді профспілок з метою дальшого поліпшення організації відпочинку і санаторно-курортного обслуговування трудящих і підвищення ролі профспілок.

Згідно з п. 2 постанови № 606 всі санаторії, в тому числі і санаторій "Немирів" (смт. Немирів, Рава-Руський район, Львівська область) були безкоштовно передані у відання Української республіканської ради профспілок (Укрпрофради).

Виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів міста Києва було прийнято рішення № 9971 від 23.12.1991р., яким зареєстровано ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" як підприємство, яке є правонаступником Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок, оздоровниць і господарств, об'єднань санаторно-курортних закладів профспілок України і створене на майні засновників - Федерації професійних спілок України та Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності. При цьому, частка майна даної Федерації, переданого у статутний фонд Товариства, становила 92,92 % розміру статутного фонду.

На виконання вимог постанови ОСОБА_3 Федерації незалежних профспілок України від 22.11.1991р. "Про створення акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" та відповідно до акту від 24.01.1992р., у власність акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" було передано майно територіальних санаторно-курортних установ, санаторіїв, будинків відпочинку, тощо.

Згідно переліку до акту від 24.01.1992р., акціонерному товариству лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" було також передано цілісний майновий комплекс санаторію "Немирів" (смт. Немирів, вул. Курортна, Яворівський район, Львівська область), який увійшов до статутного фонду ЗАТ "Укрпрофоздоровниця".

Прикарпатським дочірнім підприємством ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" було видано наказ №28 від 15.03.2000р. "Про створення філій Прикарпатського дочірнього підприємства ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" та затвердження положень про них" (надалі - наказ №28), відповідно до якого було створено, зокрема, філію Прикарпатського дочірнього підприємства ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" -"Санаторій "Немирів", а також затверджено положення про неї.

27.12.2001р. Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки на підставі рішення виконавчого комітету Немирівської селищної ради Яворівського району № 63 від 15.11.2001р. було проведено реєстрацію права власності на цілісний майновий комплекс "Санаторій "Немирів", який розташований на вул. Курортна, 20 в смт. Немирів Яворівського району Львівської області за Прикарпатським ДП ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", про що 27.12.2001р. зроблено запис в реєстровій книзі №1 за реєстровим №7.

ОСОБА_5 Яворівського районного суду Львівської області від 26.02.16р. у справі № 460/1138/14-ф , яка набрала законної сили 08.03.16р. визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Немирівської селищної ради Яворівського району Львівської області №63 від 15.11.2001р. «Про оформлення права власності на будівлі Прикарпатського дочірнього підприємства ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України» Укрпрофоздоровниця».

В подальшому, рішенням загальних зборів акціонерів ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця" від 22.01.2003р. "Про зміни організаційно-правової структури ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" на базі філії Прикарпатського дочірнього підприємства ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця" "Санаторій "Немирів" створено дочірнє підприємство "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця", а також 06.02.2003р. зареєстровано Cтатут ДП "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофозлоровниця".

Відповідно до п. 1.2. статуту ДП "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофозлоровниця", власником майна ДП "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця" є ЗАТ "Укрпрофоздоровниця".

Пунктом 1.3. статуту ДП "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця", передбачено, що ДП "Санаторій "Немирів" ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця" є правонаступником Прикарпатського дочірнього підприємства ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця".

Після розпаду СРСР правонаступником Української республіканської ОСОБА_5 профспілок стала ОСОБА_5 Федерації незалежних профспілок України, правонаступником якої, в свою чергу, є Федерація професійних спілок України.

ОСОБА_5 Верховної ОСОБА_5 Української РСР "Про захист суверенних прав власності Української РСР" від 29.11.1990 року №506 введено мораторій на території республіки на будь-які зміни форми власності і власника державного майна до введення в дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.

Статтею 1 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташованих на території України" від 10.09.1991 року встановлено, що майно підприємств, установ і організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування є державною власністю України.

Також, відповідно до постанови Верховної ОСОБА_5 Української РСР від 24.08.1991 року №1427-XII визначено, що з моменту проголошення незалежності чинними на території України є тільки Конституція, закони, постанови Уряду та інші акти законодавства республіки.

ОСОБА_5 Верховної ОСОБА_5 України від 04.02.1994 року "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР"встановлено, що тимчасово, до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю. Тому, правовідносини щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами нерухомості установ професійних спілок України безпосереднім чином зачіпає майнові, соціальні та економічні інтереси держави.

Оскільки предметом спору є майно, яке було майном загальносоюзної громадської організації колишнього Союзу РСР, а правонаступників майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР законодавчо не визначено, то дане майно на даний час є державною власністю. Відтак, з врахуванням викладеного та у зв'язку із введенням мораторію зміна форми власності профспілкового майна заборонялася.

На виконання постанови ОСОБА_5 Міністрів Української РСР від 23 квітня 1960 року № 606 "Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР" (далі - постанова № 606) усі діючі госпрозрахункові санаторії, будинки відпочинку та пансіонати Міністерство охорони здоров'я УРСР зобов'язане було передати у строк до 1 травня 1960 року Українській республіканській ОСОБА_5 профспілок з метою подальшого поліпшення організації відпочинку і санаторно-курортного обслуговування трудящих і підвищення ролі профспілок. Згідно з пунктом 2 постанови № 606 майно передавалося профспілковим органам у відання.

Згідно з додатком №1 до постанови № 606 у переліку санаторіїв, що передавалися Українській республіканській ОСОБА_5 профспілок Міністерством охорони здоров'я УРСР, зазначено і санаторій "Немирів".

Указом ОСОБА_3 Верховної ОСОБА_3 України від 30 серпня 1991 року № 1452-XII "Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави" та Законом України від 10 вересня 1991 року № 1540-ХІІ "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України" майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України.

ОСОБА_5 Верховної ОСОБА_5 Української РСР "Про захист суверенних прав власності Української РСР" від 29 листопада 1990 року № 506-ХІІ введено мораторій на території республіки на будь-які зміни форми власності та власника державного майна до введення у дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.

Зі змісту наведених вище положень законодавства вбачається, що передача майнових комплексів у відання Української республіканської ОСОБА_5 профспілок, правонаступником якої після розпаду Союзу РСР стала рада Федерації незалежних профспілок України, а у подальшому Федерація професійних спілок України, жодним чином не мала наслідком зміну форми власності переданого майна, яке так і залишилося державним.

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ОСОБА_5 народних депутатів міста Києва від 23 грудня 1991 року № 971 зареєстровано ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" як підприємство, що є правонаступником Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок, оздоровниць і господарств, об'єднань санаторно-курортних закладів профспілок України і створене на майні засновників Федерації професійних спілок України та Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності. При цьому частка майна Федерації професійних спілок України, переданого у статутний фонд ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", становить 92,92 % розміру статутного фонду. У той же час профспілки діяли за загальним статутом профспілок СРСР та були загальносоюзною громадською організацією. Отже, спірний об'єкт був майновим комплексом громадської організації колишнього Союзу РСР, розташованим на території України.

За таких обставин на момент створення ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" спірне майно перебувало у державній власності, а тому могло бути відчужене виключно за згоди власника.

ОСОБА_5 Верховної ОСОБА_5 України від 10 квітня 1992 року № 2268-ХІІ "Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України" передбачено, що майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об'єктів, що перебували у віданні центральних органів цих організацій, до визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, передані тимчасово Фонду державного майна України.

Питання щодо суб'єктів права власності зазначеного майна на законодавчому рівні не врегульовано, майно колишніх профспілкових організацій на теперішній час залишається державною власністю, а тому правові підстави для розпорядження Федерацією профспілок України майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР (продажу, передачі до статутних фондів господарських товариств, відчуження у будь-який інший спосіб) відсутні.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", за Фондом державного майна України закріплено повноваження щодо розпорядження майном, що перебуває на балансі громадських організацій колишнього СРСР, яке має статус державного.

Відтак, спірне майно, яке перебувало у віданні Української республіканської ради профспілок і в подальшому було передано до статутного фонду ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", є державною власністю; повноваження щодо управління майном державної власності, в тому числі й спірним майном, покладено на Фонд державного майна України, а ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" не могло набути права власності на спірне майно від Федерації незалежних профспілок України, оскільки остання не мала права власності на спірні об'єкти нерухомості та законних підстав розпоряджатися ними.

Отже, майно, передане до статутного фонду ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", є державною власністю, а право розпорядження цим майном належить виключно Фонду державного майна України.

Сторонами у справі та третіми особами не представлено жодного належного та допустимого доказу про надання Фондом державного майна України дозволу на відчуження чи в інший спосіб зміни форми власності майна, яке є предметом спору.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання правочину недійсним. Відповідно до положень ЦК особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (статті 215 235), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 330, 338).

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У ст. 215 ЦК встановлено загальне правило про те, що правочин є недійсним у звязку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених у ст. 203 цього Кодексу.

За приписами ст. ст. 317, 319, 658 Цивільного кодексу України виключно власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, лише власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, в т.ч. реалізує право його продажу, отже, продавцем майна за договором купівлі-продажу згідно ст. 655 ЦК України має бути лише власник.

Відтак, вчинення спірного договору купівлі-продажу від 22.07.2010р. не власником спірного майна є підставою для визнання його недійсним згідно з положеннями ст. ст. 203, 215 ЦК України, тому позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22.07.2010р. є підставними та підлягають задоволенню

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 387 ЦК України особа має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише у разі, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком договору, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння.У речово-правових відносинах не застосовується способи захисту прав, встановлені для зобов'язальних правовідносин. У речово-правових відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. (постанова Верховного Суду України від 7 листопада 2012 р. у справі № 6-107цс12).

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

ТзОВ «Захід» здійснив оплату за обєкт нерухомого майна ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», що підтверджується платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 16.07.2010р. на суму 40 950,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, спірне майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач - ТзОВ «Захід» не знав і не міг знати, а відтак є добросовісним набувачем спірного майна, а також враховуючи те, що спірне майно вибуло з володіння власника, поза його волею, тому підставними є вимоги позивача за первісним позовом про захист права власника, шляхом задоволення його вимог про витребування майна.

Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на спірне майно, належить зазначити таке.

ОСОБА_5 Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) нечинними у п.2.16. передбачено, що судове рішення про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи про витребування майна з чужого незаконного володіння особи, за якою зареєстровано право власності на майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає такій реєстрації, за позивачем (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (правова позиція Вищого господарського суду України, зазначена у постанові від 11 серпня 2015 року у справі №922/3622/13).

У постанові пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними з цього приводу конкретизовано, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Окрім цього, слід зазначити, що прокурор звернувся із позовною вимогою про скасування державної реєстрації права власності на спірне майно до відповідачів : ТзОВ «Захід» та ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", до повноважень яких не належить проведення державної реєстрації речових прав. Дана вимога документально не обґрунтована. Враховуючи вищевикладене, та зазначені обставини, дана вимога задоволенню не підлягає.

Щодо вимог за зустрічним позовом належить зазначити таке.

Як встановлено судом, спірне майно придбано за відплатним договором не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, про що набувач - ТзОВ «Захід» не знав і не міг знати.

Судом також встановлено, що спірне майно вибуло із володіння власника поза його волею, відтак у порядку ст. 388 ЦК України дане майно може бути витребуване у добросовісного набувача .

Згідно зі ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього кодексу майно не може бути витребувано у нього.

Матеріалами справи підтверджується, що спірне майно вибуло із володіння власника поза його волею, відтак у порядку ст. 388 ЦК України підлягає витребуванню у добросовісного набувача - ТзОВ «Захід». Тому, у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання права власності на спірне майно за ТзОВ»Захід» належить відмовити, оскільки добросовісний набувач набуває право власності на майно, якщо відповідно до ст.388 цього кодексу майно не може бути витребувано у нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Добросовісність набуття це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи, яка підлягає доказуванню. У звязку з цим не підлягають розгляду позовні вимоги про визнання набувача майна добросовісним, оскільки відповідно до ст.338 ЦК питання добросовісності набуття майна є одним із фактів, що має значення для вирішення справи і встановлюється судом (про це зазначено в рішенні ВС від 19.01.2011 у справі №6-13839св10).

Відтак, у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом про визнання добросовісним набувачем належить відмовити.

Позивачем за зустрічним позовом подано заяву про застосування строку позовної давності №53061/15 від 07.12.15р. .

Відповідно до ст.257 ЦК позовна давність установлюється тривалістю в 3 роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч.1 ст.258 ЦК). Водночас законодавець не допускає зміни порядку обчислення позовної давності, встановленого імперативними нормами стст.253 255 ЦК. Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст.261 ЦК). Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Як вбачається із матеріалів справи спірний договір укладено сторонами 22.07.2010р. із позовною заявою про визнання недійсним договору та про витребування майна, прокурор звернувся 01.08.11р., відтак за даних обставин звернення за захистом порушеного права відбулося у межах строків позовної давності, тому відсутні підстави для відмови у позові у звязку із пропуском строків позовної давності.

Враховуючи викладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом в частині визнання недійсним договору та витребування майна є обґрунтованими не спростованими та підлягають задоволенню . В решті позовних вимог за первісним позовом належить відмовити. В задоволенні зустрічних вимог належить відмовити у звязку із безпідставністю та необґрунтованістю.

Сплата судового збору здійснюється в порядку і розмірі, встановленому Законом України Про судовий збір (надалі Закон).

Відповідно до підпункту 1 та підпункту 2 пункту 2 частини 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір на момент звернення позивачем до суду за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат та позовної заяви немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п.2.2. ОСОБА_5 Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України статтею 55 ГПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Як зазначено в пункті 2.2.1. ОСОБА_5 пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Оскільки, позивачем заявлено вимоги майнового та немайнового характеру: судовий збір із вимоги майнового характеру підлягає стягненню від вартості майна, визначеній у спірному договорі, а саме: 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат та 1 розмір мінімальної заробітної плати із вимоги немайнового характеру.

Судові витрати згідно із ст. 49 ГПК України за первісним позовом покласти на відповідачів у рівних частинах пропорційно до задоволених позовних вимог та за зустрічним позовом на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4-3, 12, 29, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов задоволити частково.

Визнати недійсним укладений між ЗАТ лікувально-оздоровчих

закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»(м.Київ, вул..Шота Руставелі 39/41 ЄДРПОУ 0283780) та ТзОВ «Захід» ( 81000 м.Львів, вул.. Караджича, 29а/39 ) 22 липня 2010 року договір купівлі-продажу будівлі пральні літ. 3-1 загальною площею 248,7 кв.м. санаторія «Немирів», розташованого за адресою: Львівська область, Яворівський район, смт. Немирів, вул. Курортна, буд. 39.

Витребувати із незаконного володіння ТзОВ «Захід» ( 81000 м. Львів, вул.. Караджича, 29а/39 ) нерухоме майно: будівлю пральні літ. 3-1 загальною площею 248,7 кв.м. санаторію «Немирів», розташовану за адресою: Львівська область, Яворівський район, смт. Немирів, вул. Курортна, буд. 39. на користь держави в особі Фонду державного майна України.

Стягнути з ТзОВ» Захід» ( 81000 м.Львів, вул.. Караджича, 29а/39 ) в дохід державного бюджету 1200грн. судового збору .

Стягнути з Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» »(м.Київ, вул..Шота Руставелі 39/41 ЄДРПОУ 0283780) в дохід державного бюджету 1200грн. судового збору .

Накази видати відповідно до ст.. 16ГПК України.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 91-93 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Іванчук С.В.

Судді Коссак С.М. Манюк П.Т.

повне рішення складено 25.04.16р.