ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.05.2016р. Справа № 905/1365/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальній комбінат",

, м.Кривий Ріг в особі Товариства з обмеженою відповідальністю

"Метінвест-Ресурс", , м.Маріуполь

до відповідача Державного підприємства "Донецька залізниця", , м.Донецьк

про стягнення вартості нестачі вантажу в сумі 3422,09 грн.

Суддя Левшина Г.В.

Представники:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальній комбінат", м.Кривий Ріг в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Ресурс", м.Маріуполь, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства "Донецька залізниця", м.Донецьк, про стягнення вартості нестачі вантажу в сумі 3422,09 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на договір поставки №687/14-Ф від 19.12.2014р., рахунок-фактуру №90526194 від 09.10.2015р., накладну №45169273 від 09.10.2015р., комерційний акт №БИ 574780/692 від 27.10.2015р., специфікацію №19 від 01.10.2015р., додаткову угоду №1 до специфікації №19 від 01.10.2015р.

Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив.

Згідно позовної заяви та спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осбі та фізичних осбі-підприємців Державне підприємство "Донецька залізниця" зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, за якою і здійснювалось направлення поштової кореспонденції судом.

Відповідно до п.6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014р. №01-06/1290/14 учасник судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду, зокрема, якщо відповідну ухвалу господарським судом надіслано поштою за місцезнаходженням учасника судового процесу, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Якщо у господарського суду наявні достовірні (тобто документально підтверджені підприємством звязку) відомості про неможливість здійснення поштових відправлень до певних населених пунктів чи місцевостей, а також у випадках, коли поштові відправлення учасникам судового процесу все ж було надіслано, але їх повернуто підприємством звязку через неможливість вручення, суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. У такому разі на примірнику переданого тексту, що залишається у матеріалах справи, зазначаються дата і година його передачі і прізвища та ініціали осіб, які передали і прийняли текст. У матеріалах справи мають міститися документи, що підтверджують отримання учасником судового процесу повідомлення (завірений судом витяг з журналу реєстрації телефонограм, журналу реєстрації електронних поштових відправлень тощо). За неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Згідно наявного у матеріалах справи акту від 12.04.2016р. відділом документального забезпечення та контролю господарського суду Донецької області встановлено неможливість направлення за належністю поштової кореспонденції ДП "Донецька залізниця". За таких обставин, інформація про час і місце судового засідання була розміщена на сторінці суду.

Отже, відповідача було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Проте, відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав.

За таких обставин, враховуючи достатність зібраних по справі доказів, згідно зі ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

19.12.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Метінвест-ресурс (покупець) та Публічним акціонерним товариством "Інгулецький гірничо-збагачувальній комбінат" (постачальник) був укладений договір поставки №687/14-Ф, на підставі якого постачальник зобов'язується поставити покупцю брухт і відходи чорних металів, а покупець зобовязаний прийняти і оплатити його вартість.

Кількість, номенклатура (види, асортимент) металолому вказуються сторонами в специфікаціях до даного договору, які являються його невідємною частиною (п.2.1 договору).

30.01.2015р. була укладена специфікація №2 до вказаного договору, де сторони дійшли згоди щодо виду, кількості, ціни товару, умов та строку поставки.

Додатковою угодою №1 від 30.01.2015р. до специфікації №19 від 30.01.2015р. було змінено вид, кількість та ціну товару.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного Кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України, підтверджується складанням транспортної накладної.

Відповідно до ст.6 Статуту залізниць України накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

09.10.2015р. за накладною №45169273 ПАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальній комбінат" (вантажовідправник) зі станції відправлення Інгулець Придніпровської залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці відвантажив на адресу Публічного акціонерного товариства МК Азовсталь (вантажоотримувач) у вагоні №68559210 вантаж брухт чорних металів, а саме: брухт сталевий легковаговий вид 501 ДСТУ 4121-2002.

При оформленні вказаної залізничної накладної відправником вказано масу вантажу - нетто 29480 кг.

Відповідно до накладної вантаж маркований білим вапняковим розчином по всій площі піввагона. Вантаж розміщено і закріплено згідно з п.17.3 гл.3 Додатка 3 до СМГС.

Під час прибуття вагону на станцію Волноваха Донецької залізниці, на підставі ст.24 Статуту залізниць України, була виявлена невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена вантажовідправником у накладній.

Так, на вказаній станції, з посиланням на складений станцією Волноваха Донецької залізниці акт загальної форми №32075 від 26.10.2015р., було здійснено комісійне переважування спірного вагону, за результатами якого складений комерційний акт №БИ 574780/692 від 27.10.2015р., відповідно до якого за наслідками комісійної перевіски вагону №68559210, виявилось: брутто 48950 кг, тара з документа 20820 кг., нетто 28130 кг., що менше документа на 1350 кг. В акті є відомості про те, що вагон зважувався двічі, результат не змінився.

У комерційному акті також відображено, що навантаження у вагоні навалом, нижче рівня бортів на 60-120 см., вантаж укритий металевими листами, маркований. З півночі над 1-2 люками між листами зазор шириною 50 см, довжиною 250 см, вглиб 20-30 см, 5 над люком зазор між плитами довжиною 120 см в ширину вагона вглиб 40 см - не марковані, 6 над люком зазор шириною 50-60 см, довжиною 300 см, над 7 над люком з торця немає листа укриття довжиною 100-120 см, 130 см вглиб , Двері глухі, люка укручени. Технічно справний.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р., передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Суд встановив, що комерційний акт підписаний належними особами згідно п.10 Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р., в тому числі вантажоодержувачем.

Згідно із ст.ст.4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

У відповідності з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами за визначенням статей 32-36 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України Про залізничний транспорт та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Ст.23 Закону Про залізничний транспорт передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Суд приймає до уваги встановлені актом сліди доступу до вантажу у спірному вагоні.

Відповідно до ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення.

Відповідач не довів суду, що недостача вантажу відбулася не з вини залізниці.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст.26 Закону України Про залізничний транспорт обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Підставою для покладання на відправника відповідальності, згідно ст.122 Статуту, за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках передбачених ст.129 Статуту.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, засвідчено належним доказом - комерційним актом №БИ 574780/692 від 27.10.2015р.

Вказаний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В матеріалах справи наявний рахунок-фактура Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальній комбінат" (відправник вантажу) №90526194 від 09.10.2015р. щодо вартості брухту сталевого легковагового у сумі 82249,83 грн. з ПДВ.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Норми природної втрати та граничного розходження у визначені маси нетто встановлені п.27 Правил видачі вантажу.

Недостача у вагоні №60687969 згідно вищезазначеного комерційного акту складає 1350 кг.

Згідно розрахунку, що міститься в матеріалах справи, вартість недостачі розрахована позивачем з урахуванням норми природної втрати маси вантажу з застосуванням 0,5% маси, зазначеної в перевізному документі, та заявлена у розмірі 3422,09 грн.

Суд, перевіривши розрахунок позовних вимог встановив, що розрахунок є арифметично вірним.

Відповідно до ст.130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно ст.133 Статуту залізниць України передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

На залізничній накладній №45169273 від 09.10.2015р. міститься переуступний напис, який свідчить про передачу права на пред'явлення претензії та позову від Публічного акціонерного товариства МК Азовсталь до Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальній комбінат", тобто від вантажоотримувача до вантажовідправника. Переуступний напис засвідчений підписами комерційного директора і головного бухгалтера та скріплений печаткою вантажоодержувача - Публічного акціонерного товариства МК Азовсталь.

За висновками суду, своїх зобовязань за договором перевезення відповідач не виконав належним чином, оскільки не забезпечив збереження довіреного йому вантажу.

Враховуючи викладене, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 3422,09 грн. підлягають задоволенню.

Судовий збір підлягає віднесенню на позивача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 113, 114, 127, 129 Статуту залізниць України, ст. ст.23, 26 Закону України „Про залізничний транспорт, ст.ст.22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальній комбінат", м.Кривий Ріг в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Ресурс", м.Маріуполь до Державного підприємства "Донецька залізниця", м.Донецьк про стягнення 3422 грн. 09 коп. задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Донецька залізниця" (83062 м.Донецьк, вул.Артема, 68, п/р 508 в "Укрексімбанк" м.Донецька, МФО 334817, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальній комбінат" (50064 Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул.Рудна, 47, п/р 4942 в ПАТ "ПУМБ", МФО 334851, ) в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Ресурс" (87510 м.Маріуполь, вул.Ширшова, 6-А, кім.10, п/р 5462 в ПАТ "ПУМБ", м.Київ, МФО 334851, ) заборгованість в сумі 3422 грн. 09 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 12.05.2016р. оголошено повний текст рішення.

Суддя Г.В. Левшина