ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.04.2016р. Справа № 905/3676/14

Господарський суд Донецької області у складі колегії суддів: головуючого судді Ніколаєвої Л.В., суддів Шилової О.М., Паляниці Ю.О.,

при секретарі судового засідання Бова О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

до відповідача: Приватного підприємства «Н-Транс»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. ОСОБА_1; 2. ОСОБА_2

про стягнення 49 490 грн.

за участю учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_3, за довіреністю № ГН-27-Ю/2016 від 04.01.2016р.

від відповідача: не зявився

від третіх осіб (1, 2): не зявилися

Суть спору: ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з ПП «Н-Транс» суми завданої майнової шкоди в порядку регресу в розмірі 49 490 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29.12.2011р. у м. Донецьк по пр. Ілліча сталася ДТП за участю автомобілю НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілю НОМЕР_2, НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_1, який перебував у трудових відносинах з відповідачем (водій). Постановою Калінінського районного суду м. Донецьк від 03.02.2012р. по справі № 522/399/12 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно правова відповідальність на автомобіль НОМЕР_2 застрахована позивачем на підставі укладеного з відповідачем полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/3692030 від 13.04.2011р., а тому позивачем на підставі заяви на виплату страхового відшкодування від 03.01.2012р., висновку експерта № 100 експертного автотоварознавчого дослідження від 30.01.2012р., страхового акту № 1313-24 від 13.04.2012р. виплачено страхове відшкодування на користь власника пошкодженого автомобіля НОМЕР_1 в розмірі 49 490 грн., що підтверджується касовим ордером від 13.04.2012р. Позивач також зазначає, що відповідачем пропущений триденний строк на повідомлення позивача про настання ДТП, що і стало підставою для звернення останнього до суду з даним позовом в порядку регресу. Нормативно позивач обґрунтовує позовні вимоги ч.1 ст. 1172, ч. 1 ст. 1191, ст. ст. 1166, 1188, 1187 ЦК України, п. 22.1. ст. 22, пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38, пп. 33.1.4. п. 33.1. ст. 33 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На підставі ч. 3 ст. 1 ЗУ «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» та розпорядження голови ВГСУ від 02.09.2014р. № 28-р «Про зміну територіальної підсудності господарських справ», враховуючи те, що справа № 905/3676/14 за позовом ПрАТ «СК «ВУСО» до ПП «Н-Транс» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про стягнення суми завданої майнової шкоди в порядку регресу в розмірі 49 490 грн. перебувала в провадженні господарського суду Донецької області, але у звязку із проведенням на території м. Донецьк активної фази антитерористичної операції та призупиненням роботи суду не розглянута по суті, ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.03.2015р. подані позивачем матеріали позовної заяви та документи по справі № 905/3676/14 прийнято до розгляду із зазначенням про участь у даній справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1

Рішенням господарського суду Запорізької області від 11.06.2015р. позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ПП «Н-Транс» 49 490 грн. шкоди в порядку регресу, 1827 грн. судових витрат.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.08.2015р. апеляційну скаргу ПП «Н-Транс» на рішення господарського суду Запорізької області від 11.06.2015р. у справі № 905/3676/14 задоволено. Рішення господарського суду Запорізької області від 11.06.2015р. у справі № 905/3676/14 скасовано. Відмовлено ПрАТ «СК «ВУСО» у задоволенні позовних вимог до ПП «Н-Транс» про стягнення 49 490 грн. майнової шкоди в порядку регресу. Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ПП «Н-Транс» судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 913,50 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.12.2015р. касаційну скаргу ПрАТ «СК «ВУСО» задоволено частково. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.08.2015р. та рішення господарського суду Запорізької області від 11.06.2015р. скасовано, і справу № 905/3676/14 передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

При цьому, згідно з вказівками, які містяться у Постанові ВГСУ, та які в силу вимог ч.1 ст.111-12 ГПК України є обовязковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, суд першої інстанції, долучивши до матеріалів справи розписку від 05.03.2012р. про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 91 700 грн. в якості добровільного відшкодування завданої шкоди, не дослідив її змісту та не навів правової оцінки зазначеним в ній обставинам, а апеляційний господарський суд, прийнявши зазначену розписку в якості беззаперечного доказу отримання потерпілою особою грошових коштів в якості відшкодування шкоди за 30 днів до складання страхового акту від 13.04.2012р. № 1313-24, що на думку цього ж суду, виключає можливість отримання страхового відшкодування, не зясував належним чином дійсних обставин добровільного відшкодування винною особою завданої шкоди, зокрема, шляхом отримання пояснень від вказаних в наведеній розписці осіб. Водночас, суд апеляційної інстанції, посилаючись на неправомірність отримання страхового відшкодування в сумі 49 490 грн. ОСОБА_4 не дослідив змісту наявних у матеріалах довіреностей від 30.08.2010р., за якими ОСОБА_5 уповноважує ОСОБА_4 та ОСОБА_2 представляти його у відповідних установах з питань розпорядження та керування автомобілем, і не навів оцінки зазначеним у цих довіреностях повноваженням наданим ОСОБА_4, зокрема, щодо представництва інтересів ОСОБА_5 у страхових компаніях, повязаних з отриманням страхових виплат.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 28.12.2015р. справу № 905/3676/14 передано для розгляду за територіальної підсудністю до господарського суду Донецької області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями господарського суду Донецької області для розгляду даної справи визначено суддю Ніколаєву Л.В.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 11.01.2016р. справу № 905/3676/14 прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 09.02.2016р. та викликано у судове засідання ОСОБА_2 для надання пояснень.

09.02.2016р. за вх. № 4204/16 господарський суд одержав письмові пояснення відповідача, згідно з якими останній просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову, з посиланням на те, що, по перше, наказом ПП «Н-Транс» № 63/к від 29.12.2011р. на підприємстві було встановлено вихідні дні у період з 31.12.2011р. по 09.01.2012р., а тому відповідач повідомив позивача про настання ДТП у перший робочий день 10.01.2012р., тобто виконав вимоги законодавства щодо своєчасного повідомлення страховика про настання ДТП, яка сталася 29.12.2011р., що усуває підстави для стягнення з відповідача в порядку регресу суми страхового відшкодування в розмірі 49 490 грн. Вказаний наказ не скасований та є чинним на сьогоднішній день, а тому в розумінні ст.ст. 32, 34 ГПК України є належним та допустимим доказом; по друге, у позивача, як страховика цивільно-правової відповідальності щодо автомобілю НОМЕР_2, не було правових підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки ДТП сталася внаслідок зіткнення автомобілю НОМЕР_4, цивільно правова відповідальність щодо якого застрахована на підставі полісу обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/7547984 від 14.11.2011р., укладеного між відповідачем та НАСК «Оранта». Вказаний поліс було укладено у звязку з тим, що на момент укладення полісу № АА/3692030 від 13.04.2011р. щодо автомобілю НОМЕР_2 діяла редакція ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка не передбачала особливості страхування транспортних засобів, що перебувають у зєднанні між собою, а тому до спірних правовідносин має бути застосована саме редакція Закону, яка діяла на момент укладення полісу № АА/3692030 від 13.04.2011р. щодо автомобілю НОМЕР_2; по третє, у позивача були також відсутні правові підстави для виплати вказаного страхового відшкодування саме ОСОБА_4, оскільки остання не є власником транспортного засобу, не є постраждалою особою та не зверталась до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування; по четверте, ОСОБА_1 реалізував своє право на добровільне відшкодування спричиненої шкоди, про що свідчить наявний в матеріалах справи оригінал розписки ОСОБА_2 від 05.03.2012р. про отримання від ОСОБА_1 в якості відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої ДТП 29.12.2011р., грошових коштів в сумі 91 700 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 09.02.2016р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено громадянина ОСОБА_2, розгляд справи відкладено на 01.03.2016р.

29.02.2016р. за вх. № 6668/16 господарський суд одержав письмові пояснення відповідача, згідно з якими останній посилається на те, що, по-перше, оскільки позивачем не було виплачено страхове відшкодування саме ОСОБА_2, як володільцю автомобіля НОМЕР_1, потерпілому та заявнику щодо виплати страхового відшкодування, то правові підстави для відшкодування в порядку регресу суми страхового відшкодування відсутні, з огляду на те, що ОСОБА_2 не передоручав ОСОБА_4 у спосіб, передбачений чинним законодавством України, отримувати страхову виплату, оскільки довіреність, яка видана власником автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_5 на імя ОСОБА_4 не надавала їй повноважень вчиняти дії від імені та в інтересах ОСОБА_2, у т.ч. отримувати страхове відшкодування; по друге, позивач не проявив необхідної обачливості та не витребував від ОСОБА_2 відомостей про відшкодування йому в добровільному порядку матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, а оскільки ОСОБА_2 страхове відшкодування не виплачувалось, то останній і не був зобовязаний повідомляти про добровільне відшкодування йому ОСОБА_1 матеріальної шкоди.

01.03.2016р. за вх. № 7050/16 господарський суд одержав письмові пояснення третьої особи ОСОБА_1, згідно з якими останній посилається на те, що у добровільному порядку та у повному обсязі відшкодував ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 91 700 грн., спричинену йому в результаті ДТП 29.12.2011р., що підтверджується власноруч написаною ОСОБА_2 розпискою від 05.03.2012р., а тому позовні вимоги ПрАТ «ВУСО» не підлягають задоволенню.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 01.03.2016р. строк вирішення спору по даній справі продовжений на 15 днів до 20.03.2016р. у звязку із задоволенням відповідного клопотання представника позивача за вх. № 7062/16 від 01.03.2016р., розгляд справи відкладений на 21.03.2016р.

01.03.2016р. за вх. № 696/01 на офіційну електронну адресу господарського суду надійшли письмові пояснення позивача, згідно з якими, по перше, розпорядженням КМУ від 28.11.2011р. № 1210-р, яким рекомендовано перенесення робочих днів у 2012р., не було передбачено встановлення безперервних вихідних днів у період з 31.12.2011р. по 09.01.2012р. та наказ ПП «Н-Транс» № 63/к від 29.12.2011р., виданий не за два місяці, а саме в день ДТП, що суперечить вимогам ст. 67 Кодексу законів про працю України. Більш того, вказаний наказ ПП «Н-Транс» впливає лише на внутрішній трудовий розпорядок підприємства та не перешкоджав водію транспортного засобу, причетного до ДТП, виконати вимоги законодавства щодо повідомлення страховика про настання цієї пригоди у встановлені законом строки; по друге, відповідно до п. 36.3. ст. 36 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, що діяла на момент ДТП, передбачено, що виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обовязкового страхування цивільно правової відповідальності щодо тягача, а отже дії позивача, як страховика цивільно правової відповідальності щодо автомобілю НОМЕР_2 (тягача), по виплаті страхового відшкодування є обґрунтованими; по третє, страхове відшкодування виплачено уповноваженій особі ОСОБА_2, оскільки останньою була предявлена довіреність від 30.08.2010р., що підтверджує її повноваження щодо представництва ОСОБА_6, в т.ч. в страхових компаніях, включаючи право на отримання страхових виплат; по четверте, розписка ОСОБА_2 від 05.03.2012р. про отримання від ОСОБА_1 в якості відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої ДТП 29.12.2011р., грошових коштів в сумі 91 700 грн. не є належним доказом по справі в розумінні ст. 32 ГПК України, оскільки відсутні докази, що вказаний документ написаний ОСОБА_2, не вказано, що кошти були передані ОСОБА_2 саме для проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, а також з огляду на те, що відповідно до ст. 1194 ЦК України ОСОБА_1 або відповідач зобовязані були сплатити лише різницю між страховим відшкодуванням та фактично витраченою сумою на відновлювальний ремонт автомобіля. Аналогічні за змістом письмові пояснення позивача господарський суд одержав і 04.03.2016р. за вх. № 7424/16. В додаток до письмових пояснень надано довіреності на ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 30.08.2010р., Статут ПрАТ «СК «ВУСО».

21.03.2016р. за вх. № 9082/16 господарський суд одержав клопотання позивача про залучення до матеріалів справи протоколу огляду транспортного засобу, згідно з яким огляд транспортного засобу Mersedes Benz д.н. НОМЕР_5 проводився експертом 06.01.2012р. та 11.01.2012р.

21.03.2016р. за вх. № 9080/16 господарський суд одержав письмові пояснення відповідача, згідно з якими самостійними субєктами витребування страхового відшкодування від ПрАТ «СК «ВУСО» за спричинення шкоди майну внаслідок ДТП, що сталася 29.12.2011р. є власник транспортного засобу Mersedes Benz д.н. НОМЕР_5 ОСОБА_5 та володілець цього транспортного засобу за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_2, фактично за виплатою страхового відшкодування звернувся ОСОБА_2, а тому відповідач зобовязаний був виплатити страхове відшкодування саме йому. Оскільки такого відшкодування ОСОБА_2 не отримував, то у позивача відсутні правові та фактичні обставини витребування в порядку регресу виплачену іншій особі суму страхового відшкодування від ПП «Н-Транс». Також у вказаних письмових поясненнях відповідач посилається на правову позицію, викладену у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 16.09.2015р. за результатами розгляду справи № 6 284цс15, згідно з якою сам по собі факт несвоєчасного повідомлення відповідачем страхову компанію про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке має базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобовязаннях, адже регресні зобовязання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. В даному випадку про настання ДТП 03.01.2012р. ОСОБА_2, а потім і ПП «Н-Транс» повідомив позивача у встановлений законом спосіб, що забезпечило останньому своєчасно провести власну перевірку та впевнитись у реальності факту ДТП, правоохоронні органи були викликані на місце події та склали всі необхідні процесуальні документи, провели перевірку обставин скоєння ДТП, за результатами якої виготовили стосовно ОСОБА_1, водія забезпечених транспортних засобів, протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи направили до Калінінського районного суду м. Донецьк, постановою вказаного суду від 03.02.2012р. ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності, позивач, сплативши в добровільному порядку страхове відшкодування, визнав факт настання ДТП, а тому позовні вимоги ПрАТ «СК «ВУСО» про стягнення в порядку регресу суми страхового відшкодування в розмірі 49 490 грн. не підлягають задоволенню.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 21.03.2016р. справу призначено до колегіального розгляду у складі трьох суддів господарського суду Донецької області. Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 21.03.2016р. для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Ніколаєва Л.В., судді Шилова О.М., Паляниця Ю.О. Ухвалою господарського суду Донецької області від 21.03.2016р. справу прийнято до колегіального розгляду у вказаному складі колегії суддів та розгляд справи призначено на 19.04.2016р.

13.04.2016р. за вх. № 12151/16 господарський суд одержав заяву відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату у звязку з неможливістю забезпечити явку представника ПП «Н-Транс» з причин його зайнятості в іншому судовому процесі.

18.04.2016р. за вх. № 12624/16 господарський суд одержав письмові пояснення позивача, в яких останній посилається на те, що, по-перше, ОСОБА_4, так само як і ОСОБА_2, уповноважена на отримання страхових виплат на підставі довіреностей від 30.08.2010р., виданих ОСОБА_5, а тому твердження відповідача про те, що лише ОСОБА_5 та ОСОБА_2 мали право на отримання страхового відшкодування є хибним; по друге, твердження відповідача про те, що факт неповідомлення страховика про ДТП не є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу, сплаченого страховиком страхового відшкодування, є помилковим та таким, що не узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 12.02.2014р. № 6-1цс14; що положення ст. 1166, ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1191, ч. 1 ст. 1172 ЦК України передбачають загальний порядок відшкодування збитків, а норми ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - право страховика подати регресний позов.

Третя особа ОСОБА_1 у судове засідання 19.04.2016р. не зявився, але його явка у судове засідання 19.04.2016р. не була визнана судом обовязковою.

Третя особа ОСОБА_2 у жодне судове засідання не зявився, вимоги суду щодо надання витребуваних судом документів не виконав. При цьому, з огляду на інформаційний лист ВГСУ від 12.09.2014р. № 01-06/1290/14 «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням АТО» (із змінами та доповненнями) про дату, час та місце розгляду справи третя особа ОСОБА_2 повідомлявся належним чином, про що свідчить акт господарського суду Донецької області від 13.01.2016р. про неможливість надсилання поштової кореспонденції на адресу третьої особи, розміщення оголошень про дату, час та місце розгляду справи на електронній сторінці господарського суду Донецької області, яка міститься на офіційному веб-порталі «Судова влада в Україні». Крім того, суд повідомляв третю особу ОСОБА_2 про дату та час судового засідання призначеного на 09.02.2016р. телефонограмою № 26 від 13.01.2016р., яка отримана особисто ОСОБА_2. Про дату та час судового засідання, призначеного на 01.03.2016р. третя особа ОСОБА_2 повідомлявся телефонограмою № 133 від 16.02.2016р., однак останню не вдалося передати у звязку з відсутністю звязку з телефоном абонента.

Представник позивача у судовому засіданні 19.04.2016р. підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до ст.85 ГПК України у судовому засіданні за участю представника позивача оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи ОСОБА_1, суд встановив:

29.11.2012р. відбулася ДТП за участю автомобілю НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілю НОМЕР_2, НОМЕР_6, які перебували в оренді відповідача, під керуванням ОСОБА_1, що підтверджується довідкою ВДАІ Донецького МУ ГУМВС України в Донецькій області про дорожньо-транспортну пригоду № 8939293 від 06.01.2012р., внаслідок якої транспортним засобам нанесено механічні пошкодження. Причиною вищевказаної пригоди стало порушення ПДР України водієм ОСОБА_1

На момент вчинення ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем згідно наказу № 99/к від 28.11.2008р. (водій). Наказом № 17/5/к від 29.03.2011р. за ним закріплений сідловий тягач марки DAF д.н. НОМЕР_7 та напівпричеп TRAILOР д.н. НОМЕР_8.

Цивільно-правова відповідальність на автомобіль НОМЕР_2 була застрахована шляхом укладення між відповідачем та ПрАТ «СК «ВУСО» полісу № АА/3692030 від 13.04.2011р. Згідно з умовами цього полісу ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн., франшиза 510 грн., строк дії до 13.04.2012р. включно.

Цивільно-правова відповідальність на напівпричеп TRAILOР д.н. НОМЕР_8 застрахована шляхом укладення між відповідачем та НАСК «Оранта» полісу № АА/7547984 від 14.11.2011р. Згідно з умовами цього полісу ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн., франшиза 510 грн., строк дії до 13.11.2012р. включно.

Власником пошкодженого транспортного засобу Mersedes Benz д.н. НОМЕР_5 є ОСОБА_5, а ОСОБА_2 під час ДТП здійснював керування вказаним автомобілем на підставі довіреності від 30.08.2010р., виданої ОСОБА_5

Постановою Калінінського районного суду м. Донецьк від 03.02.2012р. по справі № 522/399/12 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. При цьому, у постанові встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.10.1., 13.1 ПДР України.

03.01.2012р. ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування.

10.01.2012р. відповідач повідомив позивача про дорожньо транспортну пригоду, про що свідчать відповідне повідомлення та заява відповідача. У заяві зазначено, що остання подана 10.01.2012р. у звязку з тим, що з 31.12.2011р. по 09.01.2012р. включно на підприємстві відповідача оголошені новорічні канікули, про що свідчить наказ ПП «Н-Транс» № 63/к від 29.12.2011р.

Також судом встановлено, що 30.01.2012р. ТОВ «Експерт» складений висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 100, згідно з яким вартість відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля НОМЕР_1 на момент дослідження становить 90 961,52 грн.

25.02.2012р. позивачем складений звіт № 566923, згідно з яким сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті потерпілій стороні у звязку з настанням страхового випадку становить 49 490 грн.

13.04.2012р. позивачем затверджений Страховий акт №1313-24, згідно з яким сума страхового відшкодування становить 49 490 грн. та цією ж датою вказана сума виплачена ОСОБА_4 на підставі довіреностей від 30.08.2010р., виданих ОСОБА_5, що підтверджується видатковим касовим ордером № 273.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст.1166 ЦК України, в якій містяться вимоги щодо загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як вище встановлено господарським судом, майнову шкоду автомобілю НОМЕР_1 спричинено внаслідок ДТП, яка відбулася 29.12.2011р. за участю автомобілю НОМЕР_2, який перебував у зєднанні з напівпричепом TRAILOР д.н. НОМЕР_8 та водія якого визнано винним у порушенні п.п.10.1., 13.1 Правил дорожнього руху і притягнуто до адміністративної відповідальності, що підтверджується постановою Калінінського районного суду м. Донецьк від 03.02.2012р. по справі № 522/399/12.

При цьому, водієм автомобілю НОМЕР_2 є ОСОБА_1, який під час ДТП перебував з відповідачем у трудових відносинах, а згідно ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 Кодексу).

Згідно зі статтею 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний, зокрема, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Пунктом 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Судом встановлено, що позивачем, як страховиком за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/3692030 від 13.04.2011р. щодо автомобілю НОМЕР_2, на підставі страхового акту від 13.04.2012р. №1313-24 та заяви від 10.01.2012р. про настання ДТП, виплачено ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 49 490 грн. згідно касового ордеру від 13.04.2012р.

При цьому, у матеріалах справи наявні дві довіреності від 30.08.2010р., які видані власником транспортного засобу Mersedes Benz д.н. НОМЕР_5 ОСОБА_5: першою- уповноважено ОСОБА_4, зокрема, бути представником у страхових компаніях з питань страхування ТЗ, отримувати страхові виплати; другою уповноважено ОСОБА_4, зокрема, представляти інтереси в страхових компаніях, їх філіях та представництвах з питань, повязаних з отриманням страхових виплат. Отже, з огляду на приписи п.36.4. ст. 36 Закону та зміст вказаних довіреностей, суд вважає, що такою іншою особою, яка має право на отримання відшкодування є саме ОСОБА_4 та позивачем правомірно виплачено останній страхове відшкодування, а тому відповідні посилання відповідача не прийняті судом до уваги.

Підставою даного позову є порушення відповідачем встановленого пп. 33.1.4. п. 33.1 ст. 33 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обовязку щодо своєчасного повідомлення позивача про настання ДТП.

Так, відповідно до підпункту 33.1.4. пункту 33.1. статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повідомив позивача про настання ДТП 10.01.2012р. При цьому, відповідач посилається на те, що з 31.12.2011р. по 09.01.2012р. включно на підприємстві відповідача оголошені новорічні канікули, а отже, першим робочим днем є 10.01.2012р., у звязку з чим відповідач вважає, що своєчасно повідомив позивача про настання ДТП, яка сталася 29.12.2011р.

Відповідно до приписів ст. 67 Кодексу законів про працю України з метою створення сприятливих умов для використання святкових та неробочих днів (ст. 73), а також раціонального використання робочого часу Кабінет Міністрів України не пізніше ніж за три місяці до таких днів може рекомендувати керівникам підприємств, установ та організацій перенести вихідні та робочі дні у порядку і на умовах, установлених законодавством, для працівників, яким встановлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями.

Власник або уповноважений ним орган у разі застосування рекомендацій Кабінету Міністрів України не пізніше ніж за два місяці видає наказ (розпорядження) про перенесення вихідних та робочих днів на підприємстві, в установі або організації, погоджений з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28.11.2011 року № 1210-р, яким рекомендовано перенесення робочих днів у 2012 році, не було передбачено перенесення будь-яких робочих днів у період з 31.12.2011 року по 09.01.2012 року.

Крім того, наказ ПП «Н-Транс» № 63/к видано всупереч вимогам законодавства 29.12.2011 року, тобто не за два місяці, а лише за два дні до запланованих вихідних.

До того ж, зазначений наказ ПП «Н-Транс» впливає лише на внутрішній трудовий розпорядок підприємства та не перешкоджав водію транспортного засобу, причетного до ДТП, виконати вимоги законодавства щодо повідомлення страховика про настання цієї пригоди у встановлені законом строки.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не виконано встановлений законом обовязок щодо своєчасного повідомлення позивача про настання ДТП, передбачений пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами підпункту «ґ» пункту 38.1.1. пункту 38.1. статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. При цьому, суд враховує неузгодженість пунктів статей 33 та 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після внесених до них змін Законом України від 17.02.2011р. № 3045.

Таким чином, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обовязок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. (Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 16.09.2015р. по справі № 6-284цс15 та у постанові Вищого господарського суду України від 17.03.2016р. по справі № 925/1188/15).

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 34 Кодексу).

За приписами статті 43 цього Кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, у даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; водій автомобілю НОМЕР_2 ОСОБА_1, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; та сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ПрАТ «СК «ВУСО», а отже і відмову у їх задоволенні.

Посилання позивача, викладені у письмових поясненнях від 18.04.2016р. за вх. № 12624/16 не спростовують вищевикладених висновків суду. Поряд з цим, суд зазначає, що правовий висновок, що міститься у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 12.02.2014р. по справі № 6-1цс14, на який також посилається позивач, зроблений щодо відсутності підстав для відмови у позові з огляду саме на неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1. статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після внесених змін ЗУ від 17.02.2011р. № 3045-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-траспортних пригод та виплати страхового відшкодування». При вирішенні спору у даній справі суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Крім того, судом не прийняті до уваги посилання відповідача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин редакції ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що була чинною на момент укладення полісу № АА/3692030 від 13.04.2011р. та щодо відсутності у позивача підстав для виплати страхового відшкодування, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Підставою виникнення обовязку страховика щодо виплати страхового відшкодування за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/3692030 від 13.04.2011р. є настання страхового випадку - ДТП, внаслідок якої спричинено шкоду.

Відповідно до п. 36.3 ст. 36 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент ДТП) якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з'єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що до спірних правовідносин має бути застосована редакція, що діяла на момент ДТП, а тому позивачем, як страховиком цивільно правової відповідності щодо автомобілю НОМЕР_2 (тягача), правомірно здійснено виплату страхового відшкодування.

Також судом не прийнято до уваги розписку ОСОБА_2 від 05.03.2012р. в якості належного та допустимого доказу добровільного відшкодування ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 91 700 грн., спричиненої внаслідок ДТП, з огляду на те, що в розписці не зазначено про факт ДТП, відомості про ДТП та за участю яких саме автомобілів сталася ДТП, із змісту вказаної розписки не вбачається внаслідок технічного пошкодження якого саме автомобілю було отримано ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 91 700 грн. як відшкодування матеріальної шкоди, не зазначено ідентифікаційні дані останнього, а також відсутній його підпис. Враховуючи наведене, а також відсутність у матеріалах справи письмового підтвердження ОСОБА_2 про отримання цих грошових коштів, суд не приймає до уваги письмові пояснення третьої особи за вх. № 7050/16 від 01.03.2016р.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду на іншу дату за вх. № 12151/16 від 13.04.2016р. відхилене судом, оскільки наявні у матеріалах справи документи є достатніми для прийняття повного та обґрунтованого рішення по даній справі.

Відповідно до положень статті 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В :

Відмовити Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ВУСО» у задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено у встановленому законом порядку.

Повне рішення складено 25 квітня 2016р.

Головуючий суддя Л.В. Ніколаєва

Суддя О.М. Шилова

Суддя Ю.О.Паляниця