ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2016 р. Справа № 918/227/16

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Конончук С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" до Приватного вищого навчального закладу "Рівненський інститут слов'янознавства Київського славістичного університету" про стягнення заборгованості в сумі 75 877 грн. 51 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Янкевич Л.Д., довіреність №577 від 30.03.2016р.;

від відповідача - Цепух А.В., довіреність №11-юр. від 02.07.2015р..

У судовому засіданні 10 травня 2016 року, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" (далі - ТзОВ "Рівнегаз збут", позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Приватного вищого навчального закладу "Рівненський інститут слов'янознавства Київського славістичного університету" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 75 877 грн. 51 коп., з яких 66 900 грн. 52 коп. - заборгованість за поставлений природний газ, 7 593 грн. 33 коп. - пеня, 865 грн. 94 коп. - інфляційні нарахування, 517 грн. 72 коп. - 3% річних.

Ухвалою суду від 31 березня 2016 року позовну заяву №552 від 24.03.2016р. прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №918/227/16, розгляд якої призначено на 18 квітня 2016 року.

11 квітня 2016 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. (а.с. 29)

18 квітня 2016 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло письмове підтвердження того, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав, а також немає рішення цих органів з такого спору. (а.с. 30)

Ухвалою суду від 18 квітня 2016 року розгляд справи відкладено на 10 травня 2016 року.

10 травня 2016 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов лист, в якому останній просив виправити описку в ухвалі суду від 18.04.2016р.. (а.с. 37) Ухвалою суду від 10.05.2016р. виправлено описку, допущену в ухвалі суду від 18.04.2016р.

У судовому засіданні 10.05.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

У судовому засіданні 10.05.2016р. представник відповідача позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" (далі - Постачальник) та Приватним вищим навчальним закладом "Рівненський інститут слов'янознавства Київського славістичного університету" (далі - Споживач) був укладений типовий договір №2015/ТП-КП-100022 на постачання природного газу за регульованим тарифом (далі - Договір). (а.с. 8-11)

Відповідно до п.1.1. Договору Постачальник постачає природний газ (далі - газ) Споживачеві в обсягах і порядку, передбачених Договором для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до п. 3.6 Договору послуги з постачання газу підтверджуються підписаним Постачальником та Споживачем актом приймання-передачі газу, що оформлюється на підставі акта про фактичний обсяг спожитого газу за розрахунковий період, складеного Споживачем та Газорозподільним підприємством відповідно до пункту 2.5. розділу ІІ Договору.

Відповідно до п. 3.9 Договору акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків Споживача з Постачальником.

Згідно п. 4.6 Договору оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється Споживачем на умовах щомісячної/щодекадної 100% попередньої оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку 3 до Договору, не пізніше ніж за три робочих дні до початку розрахункового періоду, крім оплати вартості послуг з постачання суб'єктами господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих (виходячи з обсягу природного газу, що використовується для виробництва та надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання, за умови ведення такими суб'єктами окремого приладового та бухгалтерського обліку тепла і гарячої води).

У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період, Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктом 6.2.2. Договору передбачено, що у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV Договору, із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Договір підписаний уповноваженими представниками та скріплено відтисками печаток сторін.

Судом встановлено, що позивач, відповідно до актів прийому-передачі природного газу (а.с.12-13), у листопада-грудні 2015 року поставив відповідачу природний газ на суму 66 900 грн. 52 коп., що не заперечується відповідачем.

В порушення прийнятих на себе зобов'язань, в передбаченому обсязі відповідач належним чином не оплатив поставлений природний газ в сумі 66 900 грн. 52 коп..

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі договору №2015/ТП-КП-100022 від 01.07.2015р., який за своєю правовою природою є договором поставки.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 66 900 грн. 52 коп. заборгованості за поставлений природний газ є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань позивачем нараховано та заявлено до стягнення 7 593 грн. 33 коп.. - пені, 865 грн. 94 коп. - інфляційні нарахування, 517 грн. 72 коп. - 3% річних.

Пунктом 6.2.2. Договору передбачено, що у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV Договору, із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Частина 1 статті 546 ЦК України передбачає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд здійснивши власний розрахунок пені за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір пені становить 9 003 грн. 34 коп., при заявленому - 7 593 грн. 33 коп.. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, у зв'язку з чим пеня підлягає стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі в 7 593 грн. 33 коп..

Також позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 865 грн. 94 коп., 3% річних в сумі 517 грн. 72 коп..

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши власний розрахунок інфляційних за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір останніх становить 1 340 грн. 69 коп., при заявленому - 865 грн. 94 коп.. Оскільки суд не можу вийти за межі позовних вимог, у зв'язку з чим інфляційні підлягають стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі в сумі 865 грн. 94 коп..

Крім того, суд здійснивши власний розрахунок 3% річних за допомогою за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір останніх становить 615 грн. 28 коп., при заявленому - 517 грн. 72 коп.. Оскільки суд не можу вийти за межі позовних вимог, у зв'язку з чим 3% підлягають стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі в сумі 517 грн. 72 коп..

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене в сукупності вбачається, що задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з Приватного вищого навчального закладу "Рівненський інститут слов'янознавства Київського славістичного університету" заборгованості за поставлений природний газ в сумі 66 900 грн. 52 коп., пені в сумі 7 593 грн. 33 коп., інфляційних нарахувань в сумі 865 грн. 94 коп., 3% річних в сумі 517 грн. 72 коп., що стверджуються матеріалами справи, є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 1 378 грн..

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного вищого навчального закладу "Рівненський інститут слов'янознавства Київського славістичного університету" (33001, м. Рівне, вул. Петра Могили, 28, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" (33027, м. Рівне, вул. Білякова, 4, ) заборгованість за поставлений природний газ в сумі 66 900 (шістдесят шість тисяч дев'ятсот) грн. 52 коп., пеню в сумі 7 593 (сім тисяч п'ятсот дев'яносто три) грн. 33 коп., інфляційні нарахування в сумі 865 (вісімсот шістдесят п'ять) грн. 94 коп., 3% річних в сумі 517 (п'ятсот сімнадцять) грн. 72 коп..

Наказ видати після набрання рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 16 травня 2016 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (33027, м. Рівне, вул. Білякова, 4);

3 - відповідачу рекомендованим (33001, м. Рівне, вул. Петра Могили, 28).