номер провадження справи 18/20/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2016 справа № 908/893/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «НОВАТЕК-ЕЛЕКТРО» (65007, місто Одеса, вул. Адмірала Лазарєва. 59)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «ВВГ-ЕЛЕКТРО» (юридична адреса: 69083, м. Запоріжжя, вул. Східна, буд. 9; фактична адреса: 69096, м. Запоріжжя, вул. Сакко та Ванцетті, 3)

про стягнення 183971,21 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 05.04.2016 р. звернувся позивач товариство з обмеженою відповідальністю «НОВАТЕК-ЕЛЕКТРО» з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «ВВГ-ЕЛЕКТРО» про стягнення 183971,21 грн., які складаються з: 158880,00 грн. основного боргу, 22632,54 грн. пені, 1028,75 грн. 3% річних та 1429,92 грн. інфляційних втрат. Підставою для звернення з позовом до суду зазначено неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором поставки № 0812-1 від 08.12.2015 р., у звязку з чим виникла заборгованість у розмірі 158880,00 грн. Внаслідок порушення відповідачем грошового зобовязання, враховуючи положення договору та норми чинного законодавства, позивачем нараховані до стягнення пеня, 3% річних та інфляційні втрати. Позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 509, 252, 526, 530, 623, 625, 655, 662 ЦК України, ст.ст. 193, 265 ГК України.

Ухвалою суду від 06.04.2016 року порушено провадження у справі № 908/893/16, присвоєно справі номер провадження 18/20/16, судове засідання призначене на 28 квітня 2016 року. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу за наявними у справі документальними доказами та закінчений 28.04.2016 р., судом прийнято рішення.

До суду 28.04.2016 р. від позивача надійшло клопотання вих. № 2 від 20.04.2016 р. про розгляд справи без участі представника ТОВ «НОВАТЕК-ЕЛЕКТРО». До клопотання, на вимогу суду, додані витребувані документи в оригіналах для огляду та в копіях для залучення до матеріалів справи; надані докази надсилання копії позовної заяви з додатками на фактичну адресу відповідача, акт звірки та докази надсилання його на адресу боржника. Також до суду надійшло нормативно-правове обґрунтування заявлених позовних вимог.

Клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника судом задоволено.

Відповідач заявлені позовні вимоги не спростував, відзив на позов суду не надав, представник відповідача в судове засідання за викликом не зявився. Про час та місце судового засідання відповідача повідомлено належним чином, в порядку ст. 64 ГПК України. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № НОМЕР_1 від 26.04.2016 р. адреса товариства з обмеженою відповідальністю «ВВГ-ЕЛЕКТРО»: 69083, м. Запоріжжя, вул. Східна, будинок 9. В договорі додатково зазначена фактична адреса ТОВ «ВВГ-ЕЛЕКТРО»: 69096, м. Запоріжжя, вул. Сакко та Ванцетті, 3. Процесуальні документи надсилались судом як на юридичну адресу так і на фактичну. Матеріали справи містять поштові повідомлення відповідно до яких уповноважена особа відповідача (Казанцева) 08.04.2016 р. отримала примірник ухвали суду за фактичною адресою: 69096, м. Запоріжжя, вул. Сакко та Ванцетті, 3, а 26.04.2016 р. за юридичною адресою: 69083, м. Запоріжжя, вул. Східна, буд. 9. Зазначене свідчить, що судом вжиті заходи повідомлення відповідача про порушення провадження у справі, призначення судового засідання, місце та час розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВАТЕК-ЕЛЕКТРО» (постачальник, позивач у справі) та товариство з обмеженою відповідальністю «ВВГ-ЕЛЕКТРО» (покупець, відповідач у справі) 08 грудня 2015 року уклали договір поставки № 0812-1 (надалі договір).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що постачальник зобовязується передати у власність, а покупець зобовязується прийняти та своєчасно оплатити прилади захисту електричних мереж, виробництва постачальника (далі за текстом товар) в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що постачання товару може відбуватися як однією партією так і декількома партіями, кожній партії товару відповідає окрема видаткова накладна та/або специфікація, які є невідємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.3 договору сторони домовилися, що моментом поставки товару є дата підписання покупцем товарної або вантажної накладної служби доставки на відповідну партію товару та/або видаткової накладної на товар.

Разом з товаром постачальник передає покупцю видаткові накладні, в яких зазначені ціна, кількість і асортимент товару, які повинні бути підписані уповноваженою особою покупця, один екземпляр видаткової накладної разом з довіреністю та отримання товару, покупець повертає постачальнику на протязі 3-х робочих днів (п. 2.4 договору).

Пунктом 5.1 договору встановлено, що оплата товару покупцем здійснюється на протязі 14-ти календарних діб з моменту передачі товару. Підставою для оплати є цей договір або рахунки на підставі цього договору.

Відповідно до п. 11.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання, та діє до 31 грудня 2016 року. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від його виконання.

Сторонами правочину підписана специфікація № 1 від 08.12.2015 р., відповідно до якої сторони узгодили найменування товару (реле напруги для однофазної мережі (220В, 50Гц, 3.5 КВт) РН-111М, реле напруги для однофазної мережі (220В, 50Гц, 7КВт) РН-113), одиницю виміру (штуки), кількість (240 та 180), ціну за одиницю з ПДВ, грн. (368 та 392), суму товару (88320,00 грн. та 70560,00 грн.). Загальна вартість товару складає 158880,00 грн.

На виконання умов договору та листа № 3-04/12/15 від 04.12.2015 р. позивач поставив, а відповідач прийняв товар загальною вартістю 158880,00 грн., про що свідчать видаткові накладні № 3630 від 09.12.2015 р. на суму 88320,00 грн. та № 3686 від 14.12.2015 р. на суму 70560,00 грн., які підписані обома сторонами.

Претензій щодо якості або кількості отриманого товару відповідач не заявляв.

На оплату поставленого товару відповідачу виставлений рахунок № 3998 від 08.12.2015 р. на загальну суму 158880,00 грн.

Відповідач зобовязання щодо своєчасної та повної оплати отриманого за договором поставки № 0812-1 від 08.12.2015 р. товару не здійснив, чим порушив умови договору.

Внаслідок наявності порушень з боку відповідача, 24.02.2016 р. на його адреси (фактичну та юридичну) позивачем спрямована претензія № 1 від 23.02.2016 р. з вимогою сплатити суму боргу, проценти за користування коштами та пеню. До претензії додано рахунок на оплату по замовленню № 3998 від 08.12.2015 р.

Претензія залишена відповідачем без реагувань, борг без оплати.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати отриманого товару, позивач за захистом своїх порушених прав та законних інтересів звернувся з позовом до суду.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст. 692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обовязок щодо оплати поставленого позивачем товару на суму 158880,00 грн., у встановлений договором строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Отже, вимога позивача про стягнення із відповідача 158880,00 грн. основного боргу обґрунтована та задовольняється судом.

За порушення відповідачем строків оплати отриманого товару, позивач, враховуючи положення п. 7.3 договору, просив стягнути 22632,54 грн. пені, а саме: 12935,86 грн. за 81 день прострочення з 25.12.2015 р. включно по 14.03.2016 р. включно та 9696,68 грн. за 76 днів прострочення з 30.12.2015 р. включно по 14.03.2016 р. включно.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Пунктом 5.3.1 договору встановлено, що у випадку несвоєчасної та/або неповної сплати за отриманий товар, постачальник має право стягнути з покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Згідно з положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Згідно з п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Приписами п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Як свідчать матеріали справи поставка товару на корить відповідача відбулася 09.12.2015 р. та 14.12.2015 р. Приймаючи до уваги положення п. 5.1 договору, строк оплати настав 23 грудня 2015 р. та 28 грудня 2015 р.

Позивачем при розрахунку санкцій належною датою оплати визначені 24.12.2015 р. та 29.12.2015 р.; відповідно до розрахунку позивача штрафні санкції нараховані починаючи з 25.12.2015 р. та з 30.12.2015 р., що, в даному випадку, не є порушенням діючого законодавства та не вплинуло на обґрунтованість періоду нарахування санкцій.

Однак, наданий позивачем розрахунок суми пені є невірним, оскільки позивачем невірно визначена кількість днів в році, а саме позивачем не враховано, що 2016 рік є високосним, у звязку із чим позовні вимоги про стягнення пені за вказаний позивачем період задовольняються в частині стягнення 15049,64 грн., в частині стягнення 7582,90 грн. пені у позові відмовляється.

За порушення виконання відповідачем грошового зобовязання з оплати поставленого товару позивач, посилаючись на приписи ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1028,75 грн., а саме: 587,99 грн. за 81 день прострочення з 25.12.2015 р. включно по 14.03.2016 р. включно та 440,76 грн. за 76 днів прострочення з 30.12.2015 р. включно по 14.03.2016 р. включно, а також 1429,92 грн. інфляційних втрат за січень 2016 р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати повязані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

У розрахунку 3% річних щодо визначення періоду прострочення та початку нарахування 3% річних допущені ті самі недоліки, що стосуються розрахунку пені, про які судом зазначено вище.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних суд визнав виконаним невірно через допущену помилку при визначенні кількості днів в році, а саме позивачем не враховано, що 2016 рік є високосним, у звязку із чим позовні вимоги про стягнення 3% річних за вказаний позивачем період задовольняються в частині стягнення 1026,12 грн., в частині стягнення 2,63 грн. 3% річних у позові відмовляється.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат суд визнав виконаними вірно, а вимогу про стягнення 1429,92 грн. інфляційних втрат за січень 2016 р., такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене вище, позовні вимоги задовольняються судом частково.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати наявної заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідач суду не надав.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ВВГ-ЕЛЕКТРО» (юридична адреса: 69083, м. Запоріжжя, вул. Східна, буд. 9; фактична адреса: 69096, м. Запоріжжя, вул. Сакко та Ванцетті, 3, ідентифікаційний код 36711659, п/р 4177 в ПАТ «Універсал Банк», МФО 322001) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «НОВАТЕК-ЕЛЕКТРО» (65007, м. Одеса, вул. Адмірала Лазарєва, буд. 59, ідентифікаційний код 31095003, п/р 2801 в АБ «Південний», МФО 328209) 158880,00 (сто пятдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят грн. 00 коп.) основного боргу, 15049,64 грн. (пятнадцять тисяч сорок девять грн. 64 коп.) пені, 1026,12 грн. (одну тисячу двадцять шість грн. 12 коп.) 3% річних, 1429,92 грн. (одну тисячу чотириста девять грн. 92 коп.) інфляційних втрат, 2645,79 грн. (дві тисячі шістсот сорок пять грн. 79 коп.) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 29 квітня 2016 р.

Суддя В.В. Носівець