РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016Справа № 910/3225/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України до приватного акціонерного товариства «ІНФРАСТРУКТУРА ВІДКРИТИХ КЛЮЧІВ» про стягнення 28313,65 грн, за участю представників сторін:

від позивача: Тодорович В.П. (довіреність від 11.01.2016 № К-48-67/06);

від відповідача: не з'явилися,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року до Господарського суду міста Києва звернувся Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України з позовом до ПрАТ «ІНФРАСТРУКТУРА ВІДКРИТИХ КЛЮЧІВ» (далі - ПрАТ «ІВК»), яким заявлено вимогу про стягнення з останнього заборгованості в сумі 49365,12 грн, з яких: 47205,61 грн - основна заборгованість, яка складається з такого: 18733,67 грн - заборгованість по орендній платі; 21396,36 грн - відшкодування енергоресурсів та комунальних послуг; 1604,34 грн - відшкодування податку на землю; 1390,32 грн - відшкодування вартості послуги за обслуговування кондиціонера; 4080,92 грн - відшкодування вартості експлуатаційно-технічних та господарських послуг; а також 2022,41 грн - пеня; 137,10 грн - 3 % річних.

Позов мотивований порушенням відповідачем зобов'язання за договором оренди нерухомого майна, що знаходиться на балансі ІЕЗ ім. Є.О.Патона НАН України від 01.03.2015 № 1494/А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2016 вищевказаний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/3225/16.

Відповідач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, подав 18 березня 2016 року до суду відзив, яким позовні вимоги відхилив у повному обсязі, оскільки позивачем не надано суду їх обґрунтованого розрахунку та підписаних сторонами актів наданих послуг. Відповідач заперечує проти розміру податку на землю, оскільки позивачем здійснено невірний розрахунок. На думку відповідача, розмір орендної плати є необґрунтованим, оскільки перевищує узгоджену договором вартість, а відповідачем не вказано яким чином нараховувалася дана сума. Щодо відшкодувань розміру комунальних послуг відповідач зазначає, що позивачем не розділено такі послуги на окремі складові: електро-водопостачання, а також заявлена сума не ґрунтується на показниках приладів обліку та на актах про зняття таких показників. З приводу вказаного відповідач зазначив, що останній 15 грудня 2015 року перерахував позивачеві 24405,74 грн у рахунок оплати комунальних послуг. Відповідач, відносно вимог щодо стягнення коштів за технічне обслуговування кондиціонерів, зазначає, що позивачем заявлено суму більше, ніж погоджена у договорі. Крім того, з липня 2015 року відповідач звертався до позивача з вимогами полагодити кондиціонери в орендованому приміщенні, однак такі вимоги залишені позивачем без виконання, а тому така вимога є безпідставною. Щодо нарахування вартості експлуатаційно-технічних та господарських послуг відповідач зазначив, що позивачем не надано окремих договорів, укладених між останнім та третіми особами про надання послуг, а тому, на думку відповідача, відсутні підстави для відшкодування вказаних послуг. Відповідач з приводу вказаного також вказує на те, що позивачем не враховано часткове погашення послуг на суму 24405,74 грн. Також відповідач заперечує проти позовної вимоги про стягнення з відповідача пені, оскільки відсутній обґрунтований розрахунок вказаної вимоги. Крім того відповідач вказує на те, що позивачем 11 грудня 2015 року було відключено електропостачання в орендованому приміщенні у зв'язку з чим відповідач повернув позивачеві приміщення достроково, про що складено відповідний акт, який позивачем не підписано і не повернуто відповідачеві.

У судовому засіданні 21 березня 2016 року представником позивача надано суду письмові пояснення від 21.03.2016, з яких вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 52706,66 грн.

Також у вказаному судовому засіданні представником позивача надано суду заяву від 14.03.2016 про збільшення позовних вимог в порядку, передбаченому ст. 22 ГПК України. З вказаної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 52706,66 грн, з яких: 50371,91 грн - основна заборгованість, яка складається з такого: 37598,48 грн - заборгованість по орендній платі; 4512,82 грн - відшкодування енергоресурсів та комунальних послуг; 2464,30 грн - відшкодування податку на землю; 695,16 грн - відшкодування вартості послуги за обслуговування кондиціонера; 5101,15 грн - відшкодування вартості експлуатаційно-технічних та господарських послуг; а також 2185,84 грн - пеня; 148,91 грн - 3 % річних.

04 квітня 2016 року до господарського суду надійшов відзив відповідача від 04.04.2016 № 04-04 на позов (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), у яких останній зазначає таке. Відповідач стверджує, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження наявності боргу відповідача за договором оренди, а розрахунок не відповідає первинним бухгалтерським документам. Також відповідач зазначає, що у спірний період має місце переплата на суму 12356,25 грн та сплачена пеня у розмірі 2098,53 грн. На думку відповідача, сума переплати підлягає зарахуванню у рахунок оплати орендної плати за листопад на підставі п. 3.7 договору оренди. Відповідач вказує на те, що позивачем здійснено перерахунок сум до 11 грудня 2015 року. Решта доводів дублюється.

У судовому засіданні 04 квітня 2016 року представником позивача надано суду заяву від 04.04.2016 про уточнення розміру позовних вимог, з якої вбачається, що сума боргу складає 28605,02 грн.

21 квітня 2016 року до суду надійшов супровідний лист позивача від 21.04.2016, до якого додано додаткові пояснення на відзив від 04.04.2016 № 04-04. Як вбачається з вказаних пояснень позивача, останній просить суд стягнути з відповідача 28313,65 грн, з яких: 26882,71 грн - основна заборгованість; 1321,06 грн - пеня; 109,88 грн - 3 % річних.

Вказане прохання позивача, викладене у його додаткових поясненнях від 21.04.2016, суд, з урахуванням роз'яснень, викладених у п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розцінює як зменшення позовних вимог до 28313,65 грн в порядку, передбаченому ст. 22 ГПК України.

Враховуючи наведене, суд розглядає спір з урахуванням зменшених позовних вимог.

Суд зазначає, що представник відповідача у судове засідання 25 квітня 2016 року не з'явився, хоча про дату, час і місце наступного судового засідання з розгляду даної справи повідомлений судом належним чином у попередньому засіданні (04 квітня 2016 року), про що свідчить відповідна розписка.

У судовому засіданні 25 квітня 2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши повноважних представників сторін спору, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено таке.

Між Інститутом електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України, як орендодавцем, та ПрАТ «ІВК», як орендарем, укладено договір оренди нерухомого майна, що знаходиться на балансі ІЕЗ ім. Є.О.Патона НАН України від 01.03.2015 № 1494/А (далі - договір).

Відповідно до предмета договору оренди, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно під офіс, яке перебуває на балансі орендодавця, розміщене за адресою: вул. Горького, 58, корпус № 18, 4 поверх, кімнати 6, 14-19, частина коридору загальною площею 170,71 м2, вартість якого становить за незалежною оцінкою (залишковою вартістю) станом на 31 грудня 2014 року 731287 грн, 1 м2 - 4283,79 грн (далі - об'єкт оренди) (п. 1.1, п. 1.2 договору).

Згідно з п. 3.1 договору загальна орендна плата становить 13571,45 грн. При цьому, як передбачено у п. 3.3. договору, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Індекси інфляції розраховуються Державною службою статистики України.

Крім того, як передбачено сторонами у п. 3.1 договору, орендар, крім орендної плати, сплачує орендодавцеві по розрахункам останнього:

- відшкодування спожитих комунальних послуг - електроенергії, теплопостачання, водопостачання та водовідведення;

- відшкодування податку на землю;

- відшкодування послуг за обслуговування ліфтів;

- відшкодування послуг за обслуговування кондиціонерів;

- вартість експлуатаційно-технічних та господарських послуг.

Також з п. 3.3 договору вбачається, що орендна плата та інші платежі, передбачені п. 3.1 договору, сплачуються орендарем за кожний місяць до 20 (двадцятого) числа, наступного за розрахунковим, згідно з одержаними рахунками. Якщо орендар не розрахувався за комунальні послуги до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, орендар позбавляється енергопостачання до погашення заборгованості.

У відповідності до п. 3.5 договору орендна плата та інші платежі згідно з п. 3.1 договору, перераховані несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується на користь орендодавця відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Сторонами у п. 3.7 договору передбачено, що надміру сплачена сума орендної плати та інших платежів згідно п. 3.1 підлягає І установленому порядку заліку в рахунок майбутніх платежів.

Пунктом 3.9 договору встановлено, що у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату та інші платежі згідно з п. 3.1 договору до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою та іншими платежами згідно з п. 3.1, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, орендодавцю.

Договір укладено терміном на один рік, що діє до 31 грудня 2015 року, включно (п. 9.1 договору).

Згідно з п. 9.3 договору зміни до умов договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін.

У разі припинення або розірвання цього договору орендоване майно повертається орендарем орендодавцеві протягом трьох робочих днів (п. 9.6 договору).

У відповідності до п. 9.7 договору майно вважається поверненим орендодавцеві з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Судом встановлено, що згідно з актом приймання-передачі нерухомого майна від 01.03.2015, відповідач передав, а позивач прийняв об'єкт оренди, передбачений договором.

Також судом встановлено, що 11 грудня 2015 року орендар повернув, а орендодавець прийняв об'єкт оренди за актом про звільнення приміщень ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАН України від 11.12.2015.

Як вбачається з письмових пояснень представника позивача від 25.04.2016, наданих суду у судовому засіданні 25 квітня 2016 року, сторонами досягнуто згоди щодо дострокового розірвання договору оренди з 11 грудня 2015 року. При цьому, орендодавцем здійснено коригування платежів за договором до 11 грудня 2015 року, включно.

Спір між сторонами даної справи виник, як стверджує позивач, внаслідок порушення відповідачем грошового зобов'язання за договором оренди.

Так, як стверджує позивач, у відповідача виникла така заборгованість:

- по орендній платі за листопад 2015 року (18733,67 грн) та грудень 2015 року до 11 грудня 2015 року (6693,96 грн) в сумі 25427,63 грн;

- відшкодування податку на землю у загальному розмірі 2464,30 грн, а саме: за жовтень - 744,38 грн (частково); листопад - 859,96 грн; грудень 2015 року - 859,96 грн;

- відшкодування послуг за обслуговування ліфтів та кондиціонерів у загальному розмірі 470,91 грн, а саме: за листопад - 347,58 грн та грудень 2015 року (частково) - 123,33 грн;

- відшкодування вартості експлуатаційно-технічних та господарських послуг на загальну суму 4442,94 грн а саме: за серпень - 1020,23 грн; вересень - 1020,23 грн; листопад - 1020,23 грн; грудень 2015 року (частково) - 362,02 грн.

Щодо відшкодування спожитих комунальних послуг - електроенергії, теплопостачання, водопостачання та водовідведення на загальну суму 4512,82 грн, а саме: за листопад - 2270,03 грн та за грудень 2015 року - 2242,79 грн, позивач зазначив таке.

У липні 2015 року мала місце переплата на суму 10435,89 грн за електропостачання. Дану суму позивачем враховано у рахунок погашення заборгованості по відшкодуванню спожитих комунальних послуг (електроенергії, теплопостачання, водопостачання та водовідведення) на загальну суму 4512,82 грн за листопад та за грудень 2015 року.

Таким чином, залишається сума переплати в розмірі 5923,07 грн, яку позивач вирахував зі загальної суми основного боргу (32805,78 (складається з: 25427,63 + 2464,30 + 470,91 +4442,94) - 5923,07 = 26882,71).

Отже, позивачем заявлено до стягнення суму основної заборгованості в розмірі 26882,71 грн.

Крім того, за прострочення виконання зобов'язання за договором позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 1321,06 грн та 3 % річних в сумі 109,88 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд зазначає таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (ч. 1 ст. 286 ГК України). Аналогічні правила встановлені в ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Суд відзначає, що за умовами, передбаченими п. 3.3 договору, усі платежі, узгоджені сторонами у п. 3.1, сплачуються орендарем за кожний місяць до 20 (двадцятого) числа, наступного за розрахунковим, згідно з одержаними рахунками.

Так, судом встановлено, що усі рахунки за спірний період відповідачем отримано безпосередньо, а рахунки за грудень 2015 року надіслано поштовим зв'язком, що підтверджується підписаними представником відповідача корінцями від рахунків, описом вкладення до поштового відправлення та фіскальним чеком, виданим поштовим зв'язком, які містяться у матеріалах даної справи.

Вказані рахунки містять складові, передбачені сторонами у п. 3.1 договору, тобто щомісячні платежі, які підлягають оплаті відповідачем на користь позивача. Крім того, у матеріалах справи містяться засвідчені копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), у яких відображено суми виставлених рахунків за відповідний місяць.

У матеріалах даної справи також міститься акт звірки взаємних розрахунків за 2015 рік, який складено сторонами станом на 31 грудня 2015 року, підписано їх представниками та скріплено відбитками печаток.

В акті звірки взаєморозрахунків відображено загальна сума актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), у яких відображено загальну суму платежів, передбачених у п. 3.1 договору, за період часу з березня по грудень 2015 року, тобто які підлягають оплаті орендарем на користь орендаря, та загальна сума, яку фактично було сплачено орендарем.

Так, загальна сума актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) складає 239645,86 грн, а фактично сплачена сума становить 217744,20 грн, що водночас підтверджується наявними у матеріалах справи виписками з поточного рахунку відповідача, платіжними дорученнями та квитанціями.

При цьому, зі сплачених відповідачем грошових коштів позивач зарахував 4981,05 грн у рахунок оплати суми пені на підставі призначення платежу, вказаного у квитанції від 15.12.2015 № 0.0.475982560.1, засвідчена копія якої міститься у матеріалах справи.

З наведеного вбачається, що відповідачем оплачено платежі, передбачені у п. 3.1 договору, частково у розмірі 212763,15 грн.

Таким чином, сума неоплачених відповідачем платежів складає 26882,71 грн.

При цьому суд відзначає, що факт підписання відповідачем і скріплення відбитком печатки акту звірки взаєморозрахунків за 2015 рік свідчить про те, що останній погоджується з наявною сумою заборгованості, крім тієї суми, що зарахована позивачем у рахунок оплати пені (4981,05 грн).

Суд з приводу вищенаведених обставин зазначає, що суд не має права змінювати призначення платежу та зазначати у рахунок яких оплат зараховувати грошові кошти.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, доказів оплати виставлених позивачем рахунків на суму 26882,71 грн у встановлений п. 3.3 договору термін, сторонами спору суду не надано.

Щодо доводів, наведених відповідачем у відзиві, суд зазначає, що вони до уваги не приймаються, оскільки матеріалами справи не підтверджуються.

Відносно доводів відповідача щодо неналежного обслуговування позивачем кондиціонерів суд зазначає, що відповідач не довів суду належними доказами той факт, що з липня 2015 року кондиціонери не виконували свою пряму функцію. Також суд відзначає, що до суми 347,58 грн входить не лише вартість обслуговування кондиціонерів, а й обслуговування ліфтів. Щодо відключення позивачем електропостачання в орендованому приміщенні, то така оперативно-господарська санкція передбачена сторонами у п. 3.3 договору, а відповідач, у свою чергу, не спростував факт належного виконання грошового зобов'язання за договором. Доводи відповідача щодо ненадання позивачем «окремих договорів» судом також до уваги не приймаються, оскільки відповідачем не доведено суду належними доказами, що позивачем неналежним чином надавалися послуги, пов'язані з утриманням орендованого майна та прилеглої до будинку території.

Крім того, як зазначалося вище, такі дії відвідача як підписання і скріплення відбитком печатки акту звірки взаєморозрахунків за 2015 рік розцінюється судом як визнання наявної заборгованості перед позивачем, яка виникла у період дії договору.

Обов'язок доказування відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Підсумовуючи сукупність встановлених вище обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача боргу в сумі 26882,71 грн підлягає задоволенню повністю, з тих підстав, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином останнім доведено, документально підтверджено, і в той же час відповідачем в порядку, визначеному статтями 33 і 34 ГПК України, не спростовано.

Враховуючи, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за договором (ст. 610 ЦК України), тому він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), а відтак є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Розглядаючи спір в частині стягнення з відповідача пені, суд виходить з такого.

Як встановлено судом, позивачем виставлялися відповідачеві рахунки на оплату пені від 31.10.2015 № 36460-1192 на суму 152,43 грн; від 31.10.2015 № 36461-1192 на суму 1546,68 грн та від 31.10.2015 № 36462-1192 на суму 3206,46 грн, яка нарахована за період часу прострочення грошового зобов'язання за договором з 01 по 31 жовтня 2015 року.

Враховуючи наведене, загальна сума пені, на яку виставлено позивачем відповідачеві рахунки на оплату пені, складає 4905,57 грн, тобто на 75,48 грн менше, ніж зараховано позивачем у рахунок оплати заборгованості по пені.

Виходячи з розрахунку пені, здійсненого позивачем, останній нараховує вказану неустойку за період з 21 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року.

Однак, як зазначалося вище, сторони дійшли згоди щодо розірвання договору оренди з 11 грудня 2015 року, а тому пеня може нараховуватися лише до 10 грудня 2015 року, включно, що обґрунтовується таким.

Відповідно до ч. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Приписом ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Положенням ч. 1 ст. 548 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В свою чергу, договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», положеннями якого встановлено, що за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону).

Таким чином, в силу наведених положень норм права, пеня може бути стягнута лише у тому випадку, коли основне зобов'язання прямо забезпечено неустойкою у договорі, а також встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).

Однак, як встановлено судом, договір оренди, яким було забезпечено виконання орендарем грошового зобов'язання, припинив свою дію 11 грудня 2015 року у зв'язку з його розірванням сторонами.

Таким чином, суд, здійснивши перерахунок пені за період часу прострочення з 21 листопада 2015 року по 10 грудня 2015 року на суму 1764,61 грн, встановив, що сума неустойки дорівнює 44,67 грн. При цьому, як зазначалося вище, позивачем зараховано зі сплачених відповідачем грошових коштів у рахунок оплати пені на 75,48 грн більше, ніж виставлено у рахунках.

З наведеного вбачається, що має місце переплата суми пені у розмірі 30,81 грн, а тому позовна вимога щодо стягнення з відповідача вказаної неустойки задоволенню не підлягає.

Розглядаючи спір у частині позовних вимог про застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін договору має місце допущене відповідачем порушення грошового зобов'язання, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є правомірними та такими, що підлягають у повному обсязі, тобто 3 % річних в сумі 109,88 грн. При цьому, суд, дослідивши здійснений позивачем розрахунок вказаної вимоги, наведений у письмових поясненнях від 21.04.2016, визнав його арифметично вірним.

Таким чином, позов Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України підлягає задоволенню частково, а тому відповідно до приписів ч. 5 ст. 49 ГПК витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49 статтями 82-85, Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «ІНФРАСТРУКТУРА ВІДКРИТИХ КЛЮЧІВ» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 12; ідентифікаційний код 33406085) на користь Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України (03150, м. Київ, вул. Боженка, буд. 11; ідентифікаційний код 05416923) основну заборгованість в сумі 26882,71 (двадцять шість тисяч вісімсот вісімдесят дві) грн 71 коп.; 3 % річних в сумі 109,88 (сто дев'ять) грн 88 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1313,71 (одна тисяча триста тринадцять) грн 71 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03 травня 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань