ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"25" квітня 2016 р. Справа № 911/973/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техпромсервіс", 01014, м.Київ, вул. Мічуріна, буд. 4

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київське будівельне підприємство № 3", 07300, Київська обл., Вишгородський район, місто Вишгород, вулиця Новопромислова, будинок 7/8

про стягнення 84074,64 грн.

суддя Шевчук Н.Г.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (дов. б/н від 18.06.2015);

ОСОБА_2 (керівник, витяг з ЄДР від 22.01.2016);

від відповідача не з'явився.

суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Техпромсервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київське будівельне підприємство № 3" про стягнення 84074,64 грн., а саме: 74405,76 грн. інфляційних втрат та 9688,88 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобовязань щодо оплати отриманого на підставі накладних № 4 від 31.03.2011 та № 20 від 18.04.2011 товару і зазначає, що вказані обставини встановлені рішенням господарського суду Київської області від 20.06.2014 по справі №910/5195/14, яке станом на момент подання позовної заяви набрало законної сили та в установленому законом порядку не виконано.

Відповідач у судові засідання не зявився, відзив на позов не надав.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представників позивача, суд

встановив :

За період з 31.03.2011 по 18.04.2011 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 157885,20 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін накладними № 4 від 31.03.2011 на суму 154 285,20грн. та № 20 від 18.04.2011 на суму 3 600 грн.

Відповідач свій обов'язок з оплати отриманого, на підставі накладних № 4 від 31.03.2011 та № 20 від 18.04.2011, товару виконав частково, внаслідок за ним утворилась заборгованість в розмірі 114 652,26 грн.

З урахуванням зменшення розміру позовних вимог рішенням господарського суду Київської області від 20.06.2014 по справі №910/5195/14 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Техпромсервіс" задоволено в повному обсязі та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київське будівельне підприємство № 3» - 114 652 (сто чотирнадцять тисяч шістсот п'ятдесят дві гривні) 26 коп. боргу за поставлений, на підставі накладних № 4 від 31.03.2011 та № 20 від 18.04.2011, товар, 10 281 (десять тисяч двісті вісімдесят одну гривню) 02 коп. 3 % річних та 2 498 (дві тисячі чотириста дев'яносто вісім гривень) 67 коп. судового збору.

Враховуючи, що рішення господарського суду Київської області від від 20.06.2014 по справі №910/5195/14 станом на сьогоднішній день не виконано, а товар отриманий на підставі накладних № 4 від 31.03.2011 та № 20 від 18.04.2011, не оплачений, позивач здійснив нарахування інфляційних втрат та 3% річних і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно з частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно зі статтею 173 Господарського процесуального кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільниго кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено в пункті 5.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань № 14 від 17.12.2013, господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак, якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Окрім того, пунктом 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань передбачено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних суд встановив, що він не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки позивачем не встановлено конкретних періодів, а нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснено на всю суму, стягнуту за рішенням господарського суду Київської області від 20.06.2014 у справі № 910/5195/14, в яку включаються заборгованість 114652,26 грн., 3% річних у сумі 10281,02 грн. і судовий збір 2498,67 грн.

На вимогу ухвал суду від 25.03.2016 (а.с. 2) та від 07.04.2016 (арк. с. 28) позивачем були виправлені зазначені недоліки розрахунку, і 15.04.2016 наданий новий розрахунок, відповідно до якого, розмір інфляційних втрат за період 20.06.2014 по 01.03.2016 становить 53814,58 грн., а 3% річних за період з 20.06.2016 по 22.03.2016 становить 5069,36 грн. (арк. с. 29).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних суд встановив, що він здійснений арифметично невірно, а також позивачем невірно визначено період нарахування, у звязку з чим, судом за допомогою калькулятора штрафів системи Ліга-Закон, з урахуванням норм чинного законодавства було здійснено власний розрахунок відповідно до якого розмір 3% складає 5061,54 грн.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
114652.2621.06.2014 - 19.02.20152443 %2299.33
84652.2620.02.2015 - 22.03.20163973 %2762.21

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, встановив, що він не суперечить вимогам законодавства та обставинам справи, а тому з відповідача підлягають стягненню 53814,58 грн. інфляційних втрат за період з 21.06.2014 по 01.03.2016.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що позивач не зменшував розмір позовних вимог, позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення 53814,58 грн. інфляційних втрат за період з 21.06.2014 по 01.03.2016 та 5061,54 грн. 3% річних за період з 21.06.2014 по 22.03.2016.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір при частковому задоволенні позову покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київське будівельне підприємство №3" (код 32156847) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техпромсервіс" (код 31867321) 3% річних у сумі 5061 (пять тисяч шістдесят одна) грн. 54 коп., інфляційні у сумі 53814 (пятдесят три тисячі вісімсот чотирнадцять) грн. 58 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 964 (девятсот шістдесят чотири). грн. 99 коп.

3. В іншій частині вимог у позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складене і підписане 29.04.2016.