ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2016 р.Справа № 915/229/16
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Савицького Я.Ф.

Суддів: Гладишевої Т.Я.,

ОСОБА_1

секретар судового засідання Селиверстова М.В.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 11.05.2016р.:

від позивача: ОСОБА_2, за довіреністю;

ОСОБА_3, за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_4, за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз

на рішення господарського суду Миколаївської області

від 22 березня 2016 року

по справі № 915/229/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря-Сервіс

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз

про спонукання до виконання мирової угоди на стадії виконання шляхом стягнення грошових коштів в загальній сумі 1400000 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 11.05.2016р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В с т а н о в и в:

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 22.03.2016р. по справі №915/229/16 (суддя Коваль Ю.М.) задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря-Сервіс до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз про спонукання до виконання мирової угоди на стадії виконання шляхом стягнення грошових коштів в загальній сумі 1400000 грн., з відповідача на користь позивача стягнуто грошові кошти в загальній сумі 1400000 грн. - частина заборгованості за мировою угодою від 28.07.2004р., затвердженою ухвалою господарського суду Миколаївської області від 10.08.2004р. у справі № 8/167, з урахуванням додаткової угоди від 05.07.2007р. № 4 до неї, затвердженої ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007р. у справі № 8/167, а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 21000 грн. з посиланням на те, що відповідач належним чином і в повному обсязі не виконав свої зобовязання щодо виконання умов мирової угоди, а надані позивачем докази підтверджують наявність вказаної у позові заборгованості, відтак, позовні вимоги є обґрунтованими. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що строк позовної давності позивачем не пропущено з посиланням при цьому на ст. 35 ГПК України та рішення Господарського суду Миколаївської області в інших господарських справах №№ 915/2140/14 та 915/1395/15, що набрали законної сили у відповідності до чинного процесуального законодавства, якими встановлено, що відлік строку позовної давності слід починати з 27.10.2014р.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз подало до господарського суду Одеської області апеляційну скаргу, в якій відповідач просить скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 22.03.2016р. по справі №915/229/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю Зоря-Сервіс в задоволенні позовних вимог, мотивуючи це тим, що рішення господарського суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

04.05.2016р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря-Сервіс до Одеського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким позивач не погоджується з її доводами, просить залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що рішення першої інстанції слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Миколаївської області від 23.10.2003 р. в іншій справі № 8/167 відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ Зоря-Сервіс про стягнення з ВАТ Миколаївгаз (попередник ПАТ Миколаївгаз) заборгованості у загальній сумі 8587435,83 грн. за відповідним договором поставки.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.12.2003р., залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.04.2004р., скасовано вказане рішення місцевого господарського суду і вирішено про стягнення з ВАТ Миколаївгаз на користь ТОВ Зоря-сервіс спірної заборгованості в загальній сумі 8587435,83 грн., з яких: 7512118,08 грн. основний борг, 1075317,75 грн. збитки від інфляції, а також грошові кошти на відшкодування судових витрат: 1700 грн. на оплату державного мита, 118 грн. на оплату ІТЗ судового процесу.

На виконання постанови суду апеляційної інстанції господарським судом Миколаївської області видано відповідний наказ від 26.12.2003р., який стягувачем ТОВ Зоря-сервіс предявлено до виконання. На виконання наказу відділом Державної виконавчої служби Ленінського району управління юстиції м. Миколаєва (далі - Ленінський відділ ДВС) постановою від 21.01.2004р. відкрито виконавче провадження (арк. спр. 20).

Як свідчать матеріали справи, на стадії виконання судового рішення сторонами у справі укладено мирову угоду від 28.07.2004р., яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 10.08.2004р. у справі № 8/167.

Відповідно до мирової угоди ПАТ Миколаївгаз зобовязалося сплатити грошові кошти у період серпень 2004-липень 2011 років, при цьому, в період серпень 2004 року-липень 2006 року по 71560 грн. щомісячно, в період серпень 2006 року-червень 2011 року по 114500 грн. щомісячно і 114495,85 грн. у липні 2011 року.

Враховуючи вищезазначене, постановою державного виконавця від 29.11.2004р. закінчено вказане виконавче провадження.

У подальшому сторонами укладено додаткові угоди до мирової угоди, а саме: додаткова угода від 01.08.2006р. № 1, затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23.08.2006р. у справі № 8/167 (арк. спр. 24-25); додаткова угода від 03.01.2007р. № 2, затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.02.2007р. у справі № 8/167 (арк. спр. 26-27); додаткова угода від 30.03.2007р. № 3, затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 18.04.2007р. у справі № 8/167 (арк. спр. 28-29); додаткова угода від 05.07.2007р. № 4, затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007р. у справі № 8/167 (арк. спр. 30-31).

Останньою додатковою угодою від 05.07.2007р. № 4 до мирової угоди сторони узгодили інший строк та суми чергових платежів, ПАТ Миколаївгаз зобовязується сплачувати заборгованість у період серпень 2004-грудень 2011 років, при цьому, в період серпень 2004 року-вересень 2007 року по 71560 грн. щомісячно, в період жовтень 2007 року-листопад 2011 року по 114500 грн. щомісячно і 143155,80 грн. у грудні 2011 року.

Матеріали справи свідчать, що починаючи з вересня 2007 року, ПАТ Миколаївгаз припинило виконання грошових зобовязань з погашення боргу за графіком, установленим додатковою угодою № 4 від 05.07.2007р. до мирової угоди, і позивач звернувся до Ленінського відділу ДВС з заявою від 05.03.2008р. № 141 про відкриття виконавчого провадження на виконання ухвал господарського суду про затвердження мирової угоди і про затвердження додаткової угоди № 4 до неї (арк. спр. 32).

Постановою від 11.03.2008р. державним виконавцем Ленінського відділу ДВС відкрито виконавче провадження з примусового виконання ухвали господарського суду від 19.07.2007р. у справі № 8/167 про затвердження додаткової угоди № 4 від 05.07.2007р. до мирової угоди від 28.07.2004р.

Постановою від 25.03.2008р. державний виконавець Ленінського відділу ДВС зупинив виконавче провадження, оскільки ВАТ Миколаївгаз було внесено до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть учать у процедурі погашення заборгованості у відповідності до Закону України Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу (п.15 ст.34 Закону).

У подальшому виконавче провадження постановою начальника відділу ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області від 28.11.2008 р. передано з Ленінського відділу ДВС до підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області (далі Відділ примусового виконання рішень), і державним виконавцем цього підрозділу постановою від 16.12.2008р. прийнято виконавче провадження та присвоєно йому номер ВП №10706927.

Постановою від 31.03.2014р. виконавче провадження поновлено.

18.04.2014р. ПАТ Миколаївгаз звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просило визнати неправомірною постанову про поновлення вказаного виконавчого провадження.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 01.07.2014 р. у справі № 8/167, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.09.2014р., скаргу ПАТ Миколаївгаз задоволено, визнано неправомірними дії Відділу примусового виконання рішень, а також визнано недійсною оскаржувану постанову про поновлення виконавчого провадження.

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що ухвала господарського суду Миколаївської області від 19.07.200 р. у справі № 8/167 про затвердження додаткової угоди № 4 від 05.07.2007р. до мирової угоди на стадії виконання від 28.07.2004р. не відповідає вимогам ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, оскільки в ній не зазначено строку предявлення її до виконання, а тому вона не є підставою для відкриття виконавчого провадження.

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, начальником Відділу примусового виконання рішень прийнято постанову від 22.10.2014р., якою скасовано постанову від 11.03.2008р. про відкриття виконавчого провадження № 10706927 та всі винесені у ній постанови державного виконавця (арк. спр. 48-50).

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень від 24.10.2014р. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007р. у справі № 8/167 про затвердження додаткової угоди № 4 до мирової угоди.

Оригінали ухвал про затвердження мирової угоди та про затвердження додаткової угоди № 4 до неї, про відкриття виконавчого провадження по яким відмовлено, Відділом примусового виконання рішень повернуто стягувачу ТОВ Зоря-Сервіс, що вбачається з супровідного листа від 24.10.2014р. № 02.1-24/6210.

Про стягнення заборгованості за вищевказаними мировою угодою та додатковою угодою № 4 до неї, затвердженими відповідними ухвалами суду, ТОВ Зоря-Сервіс звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом до ПАТ Миколаївгаз.

18.12.2014 р. ТОВ Зоря-Сервіс предявлено позов до ПАТ Миколаївгаз про стягнення з останнього частини заборгованості у загальній сумі 100000 грн.

Рішенням суду від 18.02.2015р. у справі № 915/2140/14, залишеним без змін постановами Одеського апеляційного суду та Вищого господарського суду України, позов задоволено повністю. Вказаним рішенням стягнуто з ПАТ Миколаївгаз на користь ТОВ Зоря-Сервіс грошові кошти у загальній сумі 100000 грн. заборгованість з погашення грошових коштів за період з липня 2007 року по серпень 2007 року та частки боргу за вересень 2007 року.

У подальшому 03.08.2015р. ТОВ Зоря-Сервіс предявлено позов до ПАТ Миколаївгаз про стягнення з останнього іншої частини заборгованості в загальній сумі 700000 грн.

Рішення суду від 05.10.2015р. у справі № 915/1395/15, залишеним без змін постановами Одеського апеляційного суду та Вищого господарського суду України, позов задоволено повністю, з ПАТ Миколаївгаз на користь ТОВ Зоря-Сервіс стягнуто грошові кошти у загальній сумі 700000 грн., із яких: 57186,45 грн. - залишок заборгованості за вересень 2007 року; заборгованість за жовтень 2007 року лютий 2008 року по 114500 грн. щомісяця; 70313,55 грн. - частка заборгованості за березень 2008 року.

Як стверджує позивач, на даний час ПАТ Миколаївгаз не виконані грошові зобовязання за мировою угодою, в редакції укладеної до неї додаткової угоди № 4 щодо погашення заборгованості, починаючи з березня 2008 року.

Позивач вказує, що з урахуванням п. п. 3.9, 7.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011р., якщо ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у статті 18 названого Закону, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, Товариство обмеженою відповідальністю Зоря - Сервіс звернулось до господарського сулу Миколаївської області з позовною заявою про спонукання відповідача до виконання мирової угоди шляхом стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз частини боргу за мировою угодую в сумі 1400000 грн., а саме: 74686,45 грн. залишок заборгованості за грудень 2008 року, визначений як різниця між узгодженою в додатковій угоді № 4 до мирової угоди сумою 114500 грн., яка підлягала сплаті протягом грудня 2008 року, та сумою 39813,55 грн., яка заявлена до стягнення в іншій господарській справі № 915/206/16; 1259500 грн. заборгованість за період січень-листопад 2009 року; 65813,55 грн. частка боргу за грудень 2009 року.

Дослідивши обставини справи, апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Пунктом 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 року, встановлено, що наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження зі справи припинено. У разі ж ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов'язків за цією угодою: - якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні пункту 2 частини другої статті 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою; тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах; - якщо ж ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у статті 18 названого Закону, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди.

За положеннями п. 7.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування рішень, ухвал, постанов господарських судів України № 9 від 17.10.2012 року, ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом згідно з пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" і як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством (статтею 86 ГПК та статтею 18 названого Закону) ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов'язань сторін тощо. За недодержання відповідних вимог ухвала про затвердження мирової угоди не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою. У випадках невиконання зобов'язаною стороною умов мирової угоди, укладеної в процесі виконання судового рішення і затвердженої господарським судом, заінтересована сторона може звернутися до державного виконавця на підставі статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" із заявою про примусове виконання ухвали, якою затверджено цю угоду. Якщо ухвала про затвердження мирової угоди не відповідає вимогам, встановленим для виконавчих документів (стаття 18 Закону України "Про виконавче провадження"), і державним виконавцем з цих підстав буде відмовлено у відкритті виконавчого провадження, заінтересована сторона вправі звернутися до господарського суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, в разі задоволення якого господарським судом видається відповідний наказ.

Приймаючи до уваги те, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області від 24.10.2014р. відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 року по справі № 8/167 та повернуто позивачу оригінал ухвали від 10.08.2004 року по справі № 8/167 та оригінал ухвали від 19.07.2007р., та враховуючи відсутність доказів належного виконання відповідачем своїх зобовязань щодо виконання умов мирової угоди, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Апеляційний господарський суд не приймає до уваги доводів скаржника стосовно пропущеного строку позовної давності, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як свідчать матеріали справи, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області від 24.10.2014р. відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007р. у справі № 8/167 та повернуто позивачу оригінал ухвали від 10.08.2004р. у справі № 8/167 та оригінал ухвали від 19.07.2007р., згідно супровідного листа № 02.1-24/6210 від 24.10.2014р., які отримані позивачем 27.10.2014 року, що підтверджується довідкою з сайту "Укрпошта" та конвертом.

Оскільки право подання позову у стягувача до боржника про спонукання до виконання мирової угоди виникло лише після відмови державного виконавця у відкритті виконавчого провадження, колегія суддів приходить до висновку, що строк позовної давності почав відраховуватись з 27.10.2014р.

Вказаний висновок викладений і в рішеннях господарського суду Миколаївської області у справах №№ 915/2140/14 та 915/1395/15, що набрали законної сили у відповідності до чинного процесуального законодавства, в яких, зокрема, викладено позицію щодо початку перебігу строку позовної давності з 27.10.2014р.

Отже, приймаючи до уваги, що даний позов був поданий позивачем 04.03.2016р., апеляційний господарський суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності.

Всі інші доводи скаржника є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи вищенаведене, Одеський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Миколаївської області від 22.03.2016р. по справі №915/229/16 без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 22.03.2016р. по справі №915/229/16 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 13.05.2016р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Гладишева Т.Я.

Суддя Головей В.М.