ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.04.16 Справа № 904/8639/15

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ПРІВАТ-БІЗНЕС", м. Сєвєродонецьк, Луганська область

до товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНИЙ БУДИНОК "АМСТОР", м. Дніпропетровськ

про стягнення 373 279,40 грн.

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Гаркуша К.О.

Представники:

від позивача: Ареф`єва К.Ю., довіреність б/н від 19.01.2016

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРІВАТ-БІЗНЕС" (надалі-Позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНИЙ БУДИНОК "АМСТОР" (надалі-Відповідач) про стягнення 202 960,27 грн. - основної заборгованості, 60 796,41 грн. - пені, 4 994,63 грн. - 3% річних, 104 528,09 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору №1699 від 03.09.2014 в частині своєчасної та в повному обсязі оплати за поставлений згідно умов Договору товар.

Відповідач в судові засідання, призначені для розгляду справи, не з'являвся; відзив на позовну заяву не надав; пояснень щодо причин неприбуття в судові засідання не надходило; про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №640.

Ухвалою господарського суду від 20.10.2015 року провадження по справі було зупинено на період до закінчення тридцяти денного строку від дня офіційного оприлюднення оголошення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, встановленого для подачі до господарського суду конкурсними кредиторами письмових заяв з вимогами до боржника.

Ухвалою господарського суду від 18.03.2016 року провадження по справі поновлено.

Оскільки неможливість присутності в судовому засіданні представника Відповідача документально підтверджена не була, враховуючи задоволення судом клопотання Позивача про розгляду справи за наявними в ній документами, надані останнім матеріали справи та оригінали документів дозволяють розглянути справу по суті спору, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Відповідача за наявними в справі матеріалами відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 26.04.2016 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника Позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

В період з 30.10.2014 року по 18.12.2014 року позивачем відповідачу був поставлений товар на загальну суму 202 960,27 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи товарними накладними (а.с.20-104).

Відповідач за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого, станом на час розгляду справи судом, заборгованість відповідача перед позивачем становить суму в розмірі 202960,27 грн.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (постанова Вищого господарського суду України від 21.04.2011 N 9/252-10).

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи приписи ст. 692 ЦК України, господарський суд дійшов висновку, що строк оплати за товарними та накладними на поставку товару за період з 30.10.2014 року по 18.12.2014 року є таким, що настав.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, є порушенням зобов'язання.

Виходячи з викладеного, господарським судом встановлено, що поставка товару підтверджена товарними та податковими накладними, однак відповідачем допущено порушення строків здійснення розрахунку за поставлений товар, а відтак позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 202 960,27 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 4 994,63 грн. (за загальний період прострочення з 25.11.2014 по 12.08.2015) та інфляційні втрати в сумі 104 528,09 грн.( за загальний період прострочення з грудня 2014 року по липень 2015 року включно).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а три відсотки річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат, задовольняє дані вимоги повністю, а саме три відсотки річних у розмірі 4 994,63 грн. та інфляційні втрати у сумі 104 528,09 грн.

Суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що поставка товару була здійснена на підставі договору №1699 від 03.09.2014 року, оскільки з наданого до матеріалів справи договору вбачається, що останній підписано з протоколом розбіжностей. Однак, узгодженого протоколу розбіжностей сторонами на час розгляду справи не надано.

Частинами 4,8 ст. 181 Господарського кодексу України (надалі- ГК України) передбачено, що за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Ненадання сторонами узгодженого протоколу розбіжностей, враховуючи приписи ст. 181 ГК України, дає суду підстави вважати договір №1699 неукладеним.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення пені у розмірі 60 796,41 грн. (загальний період нарахування 25.11.2014 року по 13.07.2015 року), нарахованих на підставі п.6.11. договору, суд зазначає наступне.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п.6 ст.231 Господарського кодексу України).

Зважаючи на те, що договір №1699 від 03.09.2014 року є неукладеним у суду відсутні підстави для стягнення пені, а відтак в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 60 796,41 грн. слід відмовити.

Щодо розподілу судового збору суд зазначає таке.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції на момент подання позову) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Ціна позову становить 373 279,40грн., отже, сума судового збору за подання даного позову мала складати 5 599,19грн., а позивачем згідно платіжного доручення № 1226 від 18.08.2015 року сплачено 7470 грн.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Господарський суд вважає за можливе зазначити, що позивач не позбавлений права звернутись до суду з відповідним клопотанням про повернення надмірно сплаченого судового збору.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України понесені Позивачем судові витрати у справі підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 43, 44, 49, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Амстор" (49038, м. Дніпропетровськ, вул. Ленінградська, 27, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Пріват-Бізнес" (93411, м. Сєвєродонецьк, вул. Богдана Ліщини, б. 37-П, ) заборгованість в розмірі 202 960,27 грн., 3% річних в розмірі 4 994,63 грн., інфляційні в розмірі 104 528,09грн. та судовий збір в розмірі 4687,24 грн.

Видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 04.05.2016.

Суддя ОСОБА_1