ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року Справа № 915/180/16

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi ОСОБА_1,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: ОСОБА_2 дов. №05/11-2 від 05.11.2013,

представника відповідача-1: ОСОБА_3 дов. №05 від 11.04.2015,

представника відповідача-2: не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Дочірнього підприємства «Авіатор» Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Кишиневу»

(юр. адреса: 57453, Миколаївська обл., Березанський р-н, с.Коблеве, Пансіонат Авіатор,

пошт. адреса:: 57453, Миколаївська обл., Березанський р-н, с.Коблеве, вул.Нептун, 1),

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Пансіонат Жемчужна»

(юридична адреса: 54001, м.Миколаїв, вул.Шевченко, 59,

адреса вказана позивачем: 54003, м.Миколаїв, вул.Шевченко, 59, оф.14),

до відповідача-2: Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області

(57400, Миколаївська обл., смт.Березанка, вул.Леніна, 33),

про: визнання недійсним договору оренди земельної ділянки загальною площею 1,24 га, кадастровий номер :09:000:0500, зареєстрованого в Березанському районному окрузі Миколаївської МРФ ДП Центр ДЗК 29.12.2007 за №99, укладеного 28.12.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю Пансіонат Жемчужна» та Березанською районною державною адміністрацією Миколаївської області, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,24 га, кадастровий номер :09:000:0500, укладеного 28.12.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Пансіонат Жемчужна» та Березанською районною державною адміністрацією Миколаївської області, зареєстрованого в Березанському районному окрузі Миколаївської МРФ ДП Центр ДЗК 29.12.2007 за №99.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Позивач вважає, що договір оренди земельної ділянки від 28.12.2007 укладений з порушення чинного законодавства та має бути визнаний недійсним, виходячи з наступного:

- згідно ст.123 Земельного кодексу України та Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №677 від 26.05.2004, передача земельних ділянок в оренду відбувається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, в яких обовязково зазначаються сусідні землекористувачі, обєкти рухомого та нерухомого майна, інженерні комунікації що розташовані на цій ділянці, та їх власники. Відповідачем-1 зазначений проект відводу земельної ділянки не складався, та оригінал цього проекту відсутній.

- ст.56 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що до складу технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, включаються матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки. Однак, на матеріалах польових геодезичних робіт не зазначено наявність на земельній ділянці інженерних комунікацій ДП «Авіатор», наявність проходів та проїздів загального користування, якими користується ДП «Авіатор», та наявність яких підтверджується рішенням господарського суду Миколаївської області від 24.06.2014 по справі №915/505/14 та постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.06.2015 по справі №915/505/14. Зазначені факти було встановлено рішенням господарського суду Миколаївської області від 24.06.2014 по справі №915/505/14.

- відповідно до ст.198 Земельного кодексу України, кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Однак, ТОВ «Пансіонат Жемчужина» не здійснювало погодження меж земельної ділянки з ДП «Авіатор».

- до встановлення відповідачем-1 огорожі по периметру орендованої земельної ділянки, через орендовану останнім земельну ділянку проходила дорога, по якій відпочиваючі та працівники бази відпочинку «Авіатор» проходили до їдальні бази відпочинку «Авіатор». Крім того, на території спірної земельної ділянки розташована належна позивачу башта Рожновського та проходить електричний кабель, які потребують періодичного технічного обслуговування. Тобто, встановленням огорожі на орендованій земельній ділянці відповідач-1 порушує права позивача на вільне володіння своїм майном.

Відповідач-1 проти позовних вимог заперечує, посилаючись на наступне:

- спірний договір оренди земельної ділянки, укладений відповідачами 28.12.2007, містить всі передбачені законом для таких договорів істотні умови та зареєстрований у Березанському районному окрузі Миколаївської МРФ ДП Центр ДЗК 29.12.2007 за №99. Отже відповідно до закону, спірний договір оренди землі є укладеним з моменту проведення державної реєстрації. У тексті договору від 28.12.2007 і додатку до нього зазначено, що передача земельної ділянки здійснюється з виготовленням проекту землеустрою земельної ділянки, виготовленого затвердженого розпорядженням Березанської райдержадміністрації №1564 від 27.12.2007. Твердження позивача, що проект відводу земельної ділянки не складався і що його оригінал відсутній, обєктивно нічим не підтверджується. Декларативними та бездоказовими є також твердження позивача, що в матеріалах проекту відводу земельної ділянки не відображені комунікації ДП «Авіатор».

- посилання позивача на те, що з ним, як з сусіднім землекористувачем, не були погоджені межі земельної ділянки, як на підставу визнання договору недійсним та порушення його прав, є безпідставним, оскільки з договорів оренди наданих позивачу земельних ділянок площами 0,7590 га. та 0,2030 га вбачаться, що їх державна реєстрація була проведена у Березанському районному реєстраційному окрузі (офісі) Миколаївської районної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» - 02.08.2012, тобто саме з цієї дати вказані правочини вважаються укладеними. Отже на момент укладання ТОВ «Пансіонат Жемчужина» договору оренди земельної ділянки від 28.12.2007, ДП «Авіатор» аж ніяк не міг бути (і не був) суміжним землекористувачем, з яким, за його словами, потрібно було погоджувати межі орендованої відповідачем земельної ділянки.

19.04.2016 відповідачем-1 подано до суду заяву, в якій він просить суд застосувати до спірних правовідносин наслідки пропуску позивачем строку позовної давності (а.с.163).

Відповідач-2 відзив на позов не надав, представник у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи відповідач-2 належним чином повідомлявся.

Керуючись ст.75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача-2 за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 19.04.2016 судом були оглянуті надані відповідачем-1 оригінали Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Пансіонат Жемчужина» в довгострокову оренду терміном на 49 років для рекреаційного призначення під розміщення пансіонату «Жемчужина» за рахунок земель державної власності (запасу) в межах території Коблевської сільської ради Березанського району Миколаївської області та Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відводиться ТОВ «Пансіонат Жемчужина» в довгострокову оренду терміном на 49 років для рекреаційного призначення під розміщення пансіонату «Жемчужина» за рахунок земель державної власності (запасу) в межах території Коблевської сільської ради Березанського району Миколаївської області.

Ухвалою суду від 19.04.2016 строк розгляду спору продовжено на 15 днів.

У судовому засіданні 05.05.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

29.10.2007 Березанською райдержадміністрацією винесено розпорядження №1226 про затвердження матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки та надано дозвіл ТОВ «Пансіонат Жемчужна» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для рекреаційного призначення строком на 49 років за межами населеного пункту в межах території Коблевської сільської ради Березанського району Миколаївської області.

За заявою ТОВ «Пансіонат Жемчужна», ТОВ «Обласний земельно-кадастровий центр» розроблено Проект землеустрою та Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

На підставі розпорядження Березанської райдержадміністрації №1564 від 27.12.2007, 28.12.2007 між ТОВ «Пансіонат Жемчужна» та Березанською райдержадміністрацією укладений договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Березанського нотаріального округу за №3408 і зареєстрований в Державному реєстрі земель 29.12.2007 за №99 (а.с.8-11).

За умовами даного договору Березанська райдержадміністрація передає, а ТОВ «Пансіонат Жемчужна» приймає у строкове платне користування терміном на 49 років земельну ділянку площею 1,24 га, кадастровий номер :09:000:0500, для рекреаційного призначення під розміщення пансіонату «Жемчужина».

28.12.2007 Березанською райдержадміністрацією та ТОВ «Пансіонат Жемчужна» підписаний акт приймання-передачі земельної ділянки площею 1,24 га, кадастровий номер :09:000:0500 (а.с.12).

28.12.2007 представником ТОВ «Обласний земельно-кадастровий центр» були встановлені в натурі межі даної земельної ділянки, про що складений акт про передачу межевих знаків під охорону та зберігання (а.с.14).

24.02.2016 від Дочірнього підприємства «Авіатор» Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Кишиневу» до суду надійшла позовні заява, в якій останній просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,24 га, кадастровий номер :09:000:0500, зареєстрованого в Березанському районному окрузі Миколаївської МРФ ДП Центр ДЗК 29.12.2007 за №99, укладеного 28.12.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Пансіонат Жемчужна» та Березанською районною державною адміністрацією Миколаївської області, посилаючись на те, що даний договір порушує права та охоронювані законом інтереси позивача та суперечить приписам діючого законодавства.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Способи захисту прав та законних інтересів осіб передбачені ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України.

Зокрема, згідно п.п.2,10 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту може бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.2 ст.20 ГК України права та законні інтереси субєктів господарювання захищаються шляхом визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Згідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, в тому числі про те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною 1 статті 203 цього Кодексу.

Постанови Пленумів Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» та №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», а також Постанови ВГСУ №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», наголошують, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до частини першої статті 125 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих фактичних обставин, з якими закон повязує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч.3 ст.124 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент прийняття спірного рішення) передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Частиною 6 ст.123 Земельного кодексу України передбачено, що проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

Частиною 1 ст.151 Земельного кодексу України передбачено, що юридичні особи, зацікавлені у вилученні (викупі) земельних ділянок, зобовязані до початку проектування погодити із власниками землі і землекористувачами та сільськими, селищними, міськими радами, державними адміністраціями, ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим, Кабінетом Міністрів України і Верховною ОСОБА_2 України місце розташування обєкта, розмір земельної ділянки та умови її вилучення (викупу) з урахуванням комплексного розвитку території, який би забезпечував нормальне функціонування на цій ділянці і прилеглих територіях усіх обєктів, умови проживання населення і охорону довкілля.

Відповідачем-1 предявлені суду оригінали наступних документів: Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Пансіонат Жемчужина» в довгострокову оренду терміном на 49 років для рекреаційного призначення під розміщення пансіонату «Жемчужина» за рахунок земель державної власності (запасу) в межах території Коблевської сільської ради Березанського району Миколаївської області та Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відводиться ТОВ «Пансіонат Жемчужина» в довгострокову оренду терміном на 49 років для рекреаційного призначення під розміщення пансіонату «Жемчужина» за рахунок земель державної власності (запасу) в межах території Коблевської сільської ради Березанського району Миколаївської області.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельної ділянки містять відповідні висновки-погодження Коблевської сільської ради; Відділу земельних ресурсів у Березанському районі; Березанського районного відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури; Державної екологічної інспекції з охорони довкілля Південно-західного регіону Чорного моря; Служби охорони культурної спадщини; Санітарно-епідеміологічної станції Березанського району та Головного управління земельних ресурсів у Миколаївській області.

У судовому засіданні 19.04.2016 зазначені докази були оглянуті судом, а їх копії долучені до матеріалів справи.

Надання відповідачем-1 вказаних документів спростовує твердження позивача про відсутність проекту відведення спірної земельної ділянки та порушення, у звязку з цим, приписів ст.ст.123, 124, 151 Земельного кодексу України та Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №677 від 26.05.2004.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

З позовами про визнання недійсними правочинів щодо земельних ділянок мають право звертатися сторони цих правочинів (договорів), а також інші зацікавлені особи,

Відповідно із ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто вказана стаття ЦК України передбачає захист лише порушеного права.

Необхідною умовою для звернення до суду з позовом про визнання оспорюваного договору оренди недійсним є порушення вказаним правочином прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача, про що наголошується й у рішеннях Верховного Суду України.

Так, у постанові від 09.12.2015 у справі №6-849цс15 Верховний Суд України зазначає, що суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача та, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні. Суд вищої інстанції звертає увагу, що у справі про визнання недійсним договору оренди землі, з підстав відсутності у ньому істотних умов, суд має установити, чи дійсно порушуються права орендодавця, у звязку з відсутністю у договорі оренди таких умов, визначити істотність цих умов, а також зясувати, у чому саме полягає порушення його законних прав.

Позивач зазначає, що станом на дату укладання спірного договору оренди, ДП «Авіатор», на підставі Договору оренди №702-AR від 01.03.2004 (з подальшими Додатковими угодами) вже було орендарем бази відпочинку «Авіатор», площею 3356,10 кв.м, їдальні, площею 622,70 кв.м, та іншого майна, вказаного у п.1.1 цього договору, розташованого в зоні відпочинку с. Коблево, Березанського району Миколаївської області (а.с.121-156). Однак, в порушення ст.198 Земельного кодексу України, ТОВ «Пансіонат Жемчужина» не здійснювало погодження меж земельної ділянки з ДП «Авіатор».

Відповідно до ст.198 Земельного кодексу України кадастрові зйомки визначаються як комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Тобто, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами передбачено п.«б» ч.2 ст.198 Земельного кодексу України при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Враховуючи зазначену норму права, не узгодження меж земельної ділянки з суміжними власниками земельних ділянок або землекористувачами, впливає на істотні умови договору оренди землі, серед яких є обєкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки). Не узгодження меж земельної ділянки є одним із наслідків невизначеності в цілому обєкту оренди - місця розташування та розмір земельної ділянки, належних як позивачеві, так і відповідачеві.

З доданих до позовної заяви доказів вбачається, що право оренди земельних ділянок, на яких розташована база відпочинку «Авіатор», їдальня та інші обєкти, виникло у ДП «Авіатор» лише у 2012 році на підставі наступних договорі оренди землі:

- договору оренди земельної ділянки площею 0,7590 га, кадастровий номер :09:000:0563, для будівництва та обслуговування обєктів рекреаційного призначення під обслуговування існуючої бази відпочинку «Авіатор» в с.Коблеве, вул.Нептуна, 1, укладеного 05.06.2012 з Коблевською сільською радою, та зареєстрованого в Березанському районному реєстраційному окрузі (офісі) Миколаївської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 02.08.2012 за №00750 (а.с.43-49);

- договору оренди земельної ділянки, площею 0,2030 га, кадастровий номер :09:000:0562, для будівництва та обслуговування обєктів рекреаційного призначення під обслуговування існуючої бази відпочинку «Авіатор» - їдальня в с. Коблеве, вул.Нептуна, 1А, укладеного 05.06.2012 з Коблевською сільською радою, зареєстрованого в Березанському районному реєстраційному окрузі (офісі) Миколаївської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 02.08.2012 за №00751 (а.с.56-62).

Таким чином, на момент укладання 28.12.2007 Березанською райдержадміністрацією та ТОВ «Пансіонат Жемчужна» спірного договору оренди земельної ділянки, ДП «Авіатор» не мало статусу власника або користувача суміжної з ТОВ «Пансіонат Жемчужна» земельної ділянки, тому погодження з ним меж земельної ділянки не мало здійснюватись і порушення прав ДП «Авіатор» укладанням спірного договору та приписів ст.198 Земельного кодексу України при його укладанні, не мало місця.

Що стосується посилання позивача на порушення його права встановленням з боку ТОВ «Пансіонат Жемчужна» огорожі по периметру орендованої земельної ділянки, що перешкоджає проходу відпочиваючих та працівників бази відпочинку «Авіатор» до їдальні найбільш коротким шляхом та неможливість технічного обслуговування електричного кабелю, слід зазначити, що у разі необхідності усунення недоліків і незручностей користування земельними ділянками, що повязані з їхнім місцем розташування, власник (користувач) однієї земельної ділянки має право на обмежене користування чужою земельною ділянкою шляхом встановлення земельного сервітуту, як це передбачено ст.98 Земельного кодексу України та ст.402 Цивільного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач реалізував своє право на встановлення земельного сервітуту на спірній земельній ділянці шляхом звернення до відповідача-1 з відповідною заявою та подальшим зверненням до Господарського суду Миколаївської області з відповідними позовними вимогами, по яким Господарським судом Миколаївської області та Одеським апеляційним господарським судом прийняті рішення у справі №915/505/14 (а.с.16-38).

Зазначеними рішеннями встановлено ДП «Авіатор» земельний сервітут площею 169 кв.м у вигляді права експлуатації частини кабельної лінії. В частині встановлення земельного сервітуту на право проходу відпочиваючих та працівників пансіонату «Авіатор» по частині земельної ділянки ТОВ «Пансіонат Жемчужна» (кадастровий номер :12:054:0001),. господарський суд у задоволенні позову відмовив, зазначивши, що ДП «Авіатор» не довів суду належними та допустимими доказами обставину неможливості задоволення власних потреб у проході відпочиваючих та працівників бази відпочинку «Авіатор» до їдальні бази відпочинку «Авіатор» не інакше як через надання позивачу права на прохід вказаних осіб через орендовану відповідачем земельну ділянку, що є підставою для відмови судом у задоволенні позову позивача в частині позовної вимоги про встановлення земельного сервітуту на право проходу відпочиваючих та працівників пансіонату «Авіатор» по частині орендованої ТОВ «Пансіонат Жемчужна» земельної ділянки.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що на час укладання спірного договору права позивача укладанням договору оренди землі від 28.12.2007 порушені не були.

В силу приписів ст.204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обовязок доведення наявності обставин, з якими закон повязує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до ст.33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд вважає, що позивачем не доведено належними засобами доказування та у належний спосіб факту порушення його прав укладенням між ТОВ «Пансіонат Жемчужна» та Березанською райдержадміністрацією договору оренди земельної ділянки від 28.12.2007, посвідченого приватним нотаріусом Березанського нотаріального округу за №3408 і зареєстрований в Державному реєстрі земель 29.12.2007 за №99, а також порушень вимог чинного законодавства при його вчиненні.

Частинами 4, 5 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.. Коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, та буде встановлено, що цей строк пропущено без поважних причин, суд на підставі ст. 267 ЦК України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності.

Відповідач-1 у заяві від 19.04.2016 зазначив, що строк позовної давності позивачем пропущений та наполягає на застосуванні наслідків пропуску позовної давності.

Питання пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом та застосування відповідних наслідків, судом не досліджується, оскільки за змістом ст.ст.15, 16, 256, 257 ЦК України суд застосовує позовну давність тільки у разі встановлення порушення права та висновку про наявність підстав для захисту порушеного права, в той час як судом встановлено відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ДП «Авіатор».

За вказаних обставин, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до приписів ст.49 ГПК України, у разі відмови у позові, судовий збір підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82, 821, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 06 травня 2016 року.

Суддя М.В.Мавродієва