ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р. Справа № 911/3634/14

Господарський суд Київської області у складі колегії суддів: Рябцевої О.О. (головуючий), ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, Київська обл., м. Біла Церква

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Візит», Київська обл., Білоцерківський р-н, м. Узин

про стягнення 100636,75 грн.

за участю представників

від позивача: ОСОБА_4 (ордер серія КС №163740 від 11.04.2016 р.);

від відповідача: ОСОБА_5 (дов. від 03.02.2015 р.);

Обставини справи:

фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі-позивач) звернулась до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Візит» (далі-відповідач) про стягнення 100636,75 грн., з яких 89550,60 грн. заборгованості за договором поставки № 4 від 03.01.2014 р., 1326,71 грн. 3% річних та 9759,44 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором поставки № 4 від 03.01.2014 р. в частині оплати вартості отриманого товару, в звязку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 89550,60 грн. У звязку з наявністю зазначеної заборгованості позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу 1326,71 грн. 3% річних та 9759,44 грн. інфляційних втрат.

03.10.2014р. до господарського суду Київської області від позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких позивач зазначив про те, що на видаткових накладних помилково вказано 2013 рік та правовідносини між сторонами існували лише на підставі договору поставки № 4 від 03.01.2014р. та товар поставлявся в 2014 році.

07.10.2014 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд у задоволенні позову позивачу відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що договір поставки № 4 від 03.01.2014 р. та видаткові накладні № 13 від 13.01.2014 р. та № 24 від 24.01.2014 р., на які посилається позивач, не підписувались представниками відповідача, а довіреностей на отримання товару, вказаного у накладних, позивачем суду не надано. При цьому, відповідач зазначив, що в минулому між сторонами були тісні господарські відносини, в звязку з чим відповідач для зручності здійснення господарських операцій передавав позивачу чисті аркуші паперу, завірені печаткою ТОВ «Візит».

07.10.2014 р. до господарського суду Київської області від відповідача також надійшло клопотання про призначення експертизи, в якому відповідач просить суд призначити судову почеркознавчу експертизу підпису директора товариства з обмеженою відповідальністю «Візит» ОСОБА_6 на договорі купівлі-продажу № 4 від 03.01.2014 р., видатковій накладній № 13 від 13.01.2014 р. та видатковій накладній № 24 від 24.01.2014 р.

11.11.2014 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшли письмові пояснення у справі, в яких він повідомив, що правовідносини між сторонами існували лише на підставі договору поставки № 4 від 03.01.2014 р. та товар поставлявся в 2014 р., а додані до позовної заяви копії видаткових накладних не відповідають оригіналу, у звязку з тим, що під час сканування видаткових накладних було деформовано текст.

В судовому засіданні 09.09.2014 р. було оголошено перерву до 07.10.2014 р.

Представник позивача в судових засіданнях 09.09.2014 р., 07.10.2014 р., 21.10.2014 р. та 11.11.2014 р. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судових засіданнях 09.09.2014 р., 07.10.2014 р., 21.10.2014 р. та 11.11.2014 р. проти позовних вимог заперечував повністю з підстав, викладених у відзиві.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.11.2014 року у справі № 911/3634/14 було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та зупинено провадження у справі № 911/3634/14 на час проведення судової експертизи.

Супровідним листом №15882/15883/15-32, в якому зазначено, що оскільки попередня оплата вартості експертизи у встановлений чинним законодавством термін не здійснена, то ухвала суду від 11.11.2014 р. залишена без виконання, матеріали справи №911/3634/14 повернуті до господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.11.2015 року у справі № 911/3634/14 було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та зупинено провадження у справі № 911/3634/14 на час проведення судової експертизи.

У звязку з поверненням матеріалів справи №911/3634/14 до господарського суду Київської області разом з висновком експертів № 24515/24516/15-32 від 29.01.2016 р. за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи ухвалою суду від 21.03.2016 р. провадження у справі №911/3634/14 поновлено та призначено розгляд справи на 12.04.2016 р.

Представник позивача в судове засідання 12.04.2016 р. не зявився, а в судовому засіданні 26.04.2016 р. позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судових засіданнях 12.04.2016 р. та 26.04.2016 р. проти позовних вимог заперечував.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За твердженням позивача, 03.01.2014 р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Візит» (покупець) було укладено договір поставки № 4 (договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник передає, а покупець приймає у власність і зобовязується оплатити товар в кількості відповідно до накладних, які є невід'ємною частиною договору.

Поставка товару покупцю здійснюється після складання замовлення покупцем і узгодження його. Поставка товару покупцю здійснюється автотранспортом постачальника (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору датою поставки товару по договору є день передачі вищезазначеного товару постачальником покупцю по накладній, яка є невід'ємною частиною договору і підписана уповноваженими особами сторін.

Згідно з п. 4.1. договору ціни на товар, який поставляється по договору, вказуються в накладних, які є невід'ємною частиною договору. Загальна вартість договору є сума вартості усього товару, що зафіксована у накладних (п. 4.2. договору).

Пунктом 4.3. договору встановлено, що оплата за товар покупцем здійснюється протягом 30 календарних днів після поставки товару, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

В п. 6.1. договору зазначено, що договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2014 р.

Як зазначив позивач, на виконання умов договору ним в період з 13.01.2014 р. по 24.01.2014 р. було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 89550,60 грн.

При цьому, до позовної заяви позивачем було додано копії видаткових накладних № 13 від 13.01.2014 р. на суму 42751,90 грн. та № 24 від 24.01.2014 р. на суму 46798,70 грн. (а.с.11-12).

В судовому засіданні 09.09.2014 р. під час огляду оригіналів документів доданих до позовної заяви, судом було встановлено невідповідність завірених позивачем ФОП ОСОБА_7 копій документів, доданих до позовної заяви, зокрема видаткових накладних №13 від 13.01.2014 р. та №24 від 24.01.2014 р., оригіналам вказаних накладних, наданих представником позивача у судовому засіданні, оскільки на підтвердження обставин викладених у позовній заяві позивачем надано суду оригінали видаткових накладних №13 від 13.01.2013 р. та №24 від 24.01.2013 р., підписаних позивачем та відповідачем та скріплених з боку відповідача печаткою підприємства.

Як вже зазначалося, в письмових поясненнях по справі, наданих позивачем, він зазначив, що на видаткових накладних помилково вказано 2013 рік, оскільки, правовідносини між сторонами існували лише на підставі договору поставки № 4 від 03.01.2014р. та товар поставлявся в 2014р.

Проте, відповідач проти отримання товару, підписання договору поставки № 4 від 03.01.2014 р. та вказаних накладних директором ТОВ «Візит» ОСОБА_6 заперечив, посилаючись на те, що між ФОП ОСОБА_7 та ТОВ «Візит» були тісні господарські відносини, в звязку з чим відповідач для зручності здійснення господарських операцій передавав позивачу чисті аркуші паперу, завірені печаткою ТОВ «Візит».

Як вже зазначалось, ухвалою суду від 30.11.2015 р. у справі №911/3634/14 було призначено судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої було поставлене наступне питання: Підпис на наданих позивачем оригіналах договору поставки № 4 від 03.01.2014 р. в графі «Директор ОСОБА_6А.» та видаткових накладних № 13 від 13.01.2013 р. та № 24 від 24.01.2013 р. в графі «Одержав» виконано директором ТОВ «Візит» ОСОБА_6 чи іншою особою?

За результатами проведення вказаної експертизи судовим експертом було складено висновок №24515/24516/15-32 від 29.01.2016 р., в якому зазначено, що підписи від імені директора ТОВ «Візит» ОСОБА_6 у договорі поставки №4 від 03.01.2014 р. в графі «Директор ОСОБА_6А.», у видаткових накладних №13 від 13.01.2013 р. та №24 від 24.01.2013 р. у графі «Одержав», виконано не ОСОБА_8, а іншою особою з наслідуванням її підпису.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Статтею 33 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 Господарського кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом взято до уваги, що, довіреностей на право отримання матеріальних цінностей за видатковими накладними №13 та №24 відповідач позивачу не надавав. Призвіща особи, яка отримала товар, накладні не містять. Підпис з боку відповідача на накладних не належить директору відповідача.

Отже, факт передачі позивачем товару відповідачу за накладними №13 та №24 не підтверджується ні наявністю у нього довіреності на одержання цінностей, виданої відповідачем, ні підписом уповноваженої особи відповідача.

У звязку з тим, що підпис на договорі поставки №4 від 03.01.2014 р. в графі «Директор ОСОБА_6А.», та видаткових накладних №13 від 13.01.2013 р. та №24 від 24.01.2013 р. у графі «Одержав» не належить ОСОБА_8 (директор ТОВ «Візит»), а належить іншій особі з наслідуванням підпису ОСОБА_6, суд дійшов висновку, що товар вказаний у зазначених видаткових накладних, уповноважена особа відповідача не отримувала.

Щодо наявності відтиску печатки відповідача на договорі №4 від 03.01.2014 р. та видаткових накладних №13 та №24, то при звичайному огляді вбачається, що підпис на вказаних документах нанесено вже після проставлення печатки, що свідчить про те, що печаткою підписи не скріплювались.

Судом встановлено, що будь-яких оплат товару, зазначеного в видаткових накладних №13 та №24, відповідачем не здійснювалось.

Як вже зазначалось, пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом враховано, що позивачем до позовної заяви було додано копії видаткових накладних, які не відповідають оригіналу, проте дата яких (копій) відповідає даті договору, що свідчить про намагання позивача ввести суд в оману.

Таким чином, позивачем не доведено факту існування між сторонами цивільно-правових відносин, що виражаються у поставці позивачем товару відповідачу на суму 89550,60 грн., та які є підставою для виникнення у відповідача зобовязання з оплати вказаного в накладних товару. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, в розумінні ст.ст. 32, 34 та 36 Господарського кодексу України, в порядку ст. 33 Господарського кодексу України обставин, на які останній посилається у позовній заяві.

Отже, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 89550,60 грн., яка за твердженням позивача виникла внаслідок невиконання відповідачем умов договору поставки №4 від 03.01.2014 р., враховуючи недоведеність позивачем заявлених вимог задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, судом не встановлено факту існування зобовязання відповідача щодо сплати на користь позивача вартості товару у розмірі 89550,60 грн., то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних у сумі 1326,71 грн. та інфляційних втрат у сумі 9759,44 грн., також задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 49 ГПК України передбачено, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при відмові в позові - на позивача.

Як вже зазначалось, ухвалою суду від 30.11.2015 р. у справі №911/3634/14 було призначено судову експертизу, оплату якої покладено на відповідача.

Як вбачається з акта №24515/24516/15-32 здачі-приймання висновку судових експертів, спеціаліста від 29.01.2016 р. у справі №911/3634/14 вартість проведеної експертизи становить 3202,80 грн.

Оплата проведеної експертизи у повному обсязі була оплачена відповідачем, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №4354 від 27.11.2015 р.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, витрати повязані з проведенням експертизи підлягають відшкодуванню позивачем на користь відповідача.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (09100, Київська область, м. Біла Церква, Шосе Київська, 24, код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Візит» (09161, Київська область, Білоцерківський район, м. Узин, вул. Заводська, 23а, код 22206848) 3202,80 грн. (три тисячі двісті дві грн. 80 коп.) витрат повязаних з оплатою експертизи.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя О.О. Рябцева

Суддя Т.П. Карпечкін

Суддя П.В. Горбасенко

Рішення підписано 29.04.2016 р.