ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"25" квітня 2016 р.Справа № 922/1150/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Управління ветеринарної медицини в Баришівському р-ні, смт. Барашівка
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аліус", м. Харків
про стягнення 32565,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2 (голова комісії з реорганізації управління ветеринарної медицини в Баришівському районі).

відповідача - ОСОБА_1, за довіреністю № б/н від 22.05.2013 року.

ВСТАНОВИВ:

Управління ветеринарної медицини в Баришівському р-ні, смт. Барашівка звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аліус", м. Харків про стягнення боргу за неповернуте майно, що було передано відповідачу на підставі договору зберігання товару № 1 від 25.11.2015 року в сумі 32565,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.04.2016 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 25.04.2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 21.04.2016 року представник позивача супровідним листом (вх. № 13393) надав документи для долучення до матеріалів справи.

Через канцелярію господарського суду Харківської області представник позивача надав заяву про часткову від позовних вимог (вх. № 13881/16), в якій позивач відмовляється від позовних вимог щодо стягнення з відповідача 32565,00 грн. заборгованості, у зв`язку із тим, що відповідач повернув позивачу в добровільному порядку майно на суму 32565,00 грн., передане на зберігання за договором № 1 від 25.11.2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 25.04.2016 року представник відповідача надав заяву (вх. № 13879/16), в якій просить суд судові витрати у даній справі покласти на відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 25.04.2016 року підтримав заяву відмову від позовних вимог щодо стягнення з відповідача 32565,00 грн. заборгованості, у зв`язку із тим, що відповідач повернув позивачу в добровільному порядку майно на суму 32565,00 грн., передане на зберігання за договором № 1 від 25.11.2015 року.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.04.2016 року проти заяви позивача не заперечував, судові витрати по справі просив суд покласти на відповідача.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Між управлінням ветеринарної медицини в Баришівському районі (позивач, Поклажодавець) та ТОВ «Аліус» (відповідач, Зберігач) було укладено договір відповідального зберігання товару № 1 від 25 листопада 2015 року.

Згідно п. 8.1 договору він укладений на термін до 29 лютого 2016 року.

Відповідно до п. 1.1. договору Зберігач зобов'язувався прийняти від Поклажодавця та безоплатно зберігати майно загальною вартістю 55781 грн. 50 коп.

Згідно акту приймання-передачі на відповідальне зберігання від 25 листопада 2015 року № 1 (додаток 1) та акту приймання-передачі на відповідальне зберігання від 23 лютого 2016 № 2, що є невід'ємною частиною договору, Поклажодавець передав, а Зберігач прийняв на відповідальне зберігання товарно-матеріальні цінності, загальна заставна вартість яких складає 55781 грн. 50 коп.

Відповідно припису ч. 1 ст. 953 Цивільного кодексу України Зберігач зобов'язаний на першу вимогу Поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

12.02.2016 Поклажодавець звернувся до Зберігача (лист від 12.02.2016 № 17-01-03/87) з вимогою доставити йому в термін до 15.02.2016 весь товар, що знаходився на відповідальному зберіганні у Зберігача відповідно договору відповідального зберігання та акту приймання - передачі.

Як зазначає позивач у своєму позові, зберігач в свою чергу, через перевізника «Нова Пошта», надіслав позивачу частину товару 15-16 лютого 2016 року та частину товару 20 лютого 2015 року.

В той же час, відповідачем не було надіслано товар (п. 6 акту приймання - передачі від 25.11.2015 № 1) - агар для диференціації сальмонел (двокомпонентний) (ОСОБА_3) (БМ493) в кількості 1,5 кг (один кг 500 грамів) на загальну суму 32565,00 грн. (акт приймання - передачі від 23 лютого 2016 року № 2).

Позивач звернувся до відповідача (лист від 22.02.2016 № 10-01-18/238) з вимогою надіслати товар, якого не вистачає (агар для диференціації сальмонел (двокомпонентний) (ОСОБА_3) (БМ493) в кількості 13 кг на загальну суму 282230,00 грн. до 29.02.2016.

Як зазначає позивач, станом на 23 березня 2016 року відповідач не повернув товар, що знаходився на відповідальному зберігання (агар для диференціації сальмонел (двокомпонентний) (ОСОБА_3) (БМ493) в кількості 1,5 кг (один кг 500 грам) на загальну суму 32565,00 грн. позивачу, у зв`язку з чим, останній був змушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Також з матеріалів справи вбачається, що після порушення провадження у справі відповідачем було повернуто позивачу в добровільному порядку майно на суму 32565,00 грн., передане на зберігання за договором № 1 від 25.11.2015 року, що підтверджується актом приймання-передачі № 3 від 14.04.2016 року який підписано обома сторонами.

У зв`язку з викладеним, позивачем було подано до суду заяву про відмову від позову щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 32565,00 грн.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, позивач вправі, до прийняття рішення по справі, змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити позовні вимоги.

Відповідно ч. 2 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, до прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін.

Розглянувши заяву позивача про відмову від заявлених позовних вимог, в сумі 32565,00 грн., судом встановлено, що її підписано повноважним представником позивача, а саме Головою комісії з реорганізації управління ветеринарної медицини у Баришівському районі ОСОБА_2.

Перевіривши повноваження представника позивача на вчинення відповідної процесуальної дії щодо відмови від позову, враховуючи, що відмова від позову є одностороннім волевиявленням, не порушує права і охоронювані законом інтереси відповідача та оскільки, згідно ст. 22 ГПК України позивач вправі відмовитись від позову, тому суд приймає заяву позивача про відмову від позову, як таку, що не суперечить інтересам сторін та діючому законодавству України.

Відповідно до ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Суд, звертає увагу позивача на те, що наслідком відмови позивача від позову є припинення провадження у справі та недопустимість повторного звернення до господарського суду із спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав.

Враховуючи вищевикладені обставини, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд прийшов до висновку, що заява позивача не порушує прав і охоронюваних законом інтересів відповідача, відсутність у матеріалах справи даних про можливість порушення відмовою від позову чиїх не-будь ще прав та інтересів, суд приходить до висновку про те, що відмова від позову не суперечить чинному законодавству і тому підлягає прийняттю судом, а провадження у справі № 922/1150/16 підлягає припиненню на підставі п. 4 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було подано суду заяву, в якій представник відповідача просить суд витрати зі плати судового збору покласти на відповідача.

Крім того, суд зазначає, що Пунктом 4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7 зазначено, що частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача.

Враховуючи те, що відповідачем під час розряду справи було повернуто позивачу в добровільному порядку майно на суму 32565,00 грн., передане на зберігання за договором № 1 від 25.11.2015 року, що підтверджується актом приймання-передачі № 3 від 14.04.2016 року який підписано обома сторонами, суд дійшов висновку витрати зі сплати судового збору у даній справі покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 44, 49, 78, п.4 ч.1 ст.80, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 922/1150/16припинити .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аліус" (61050, м. Харків, вул. Франківська, 14, ) на користь Управління ветеринарної медицини в Баришівському районі (07500, Київська область, вул. Пархоменка, 32, , р/р 0137 КПКВ 2802010 в управлінні Державної казначейської служби України у Баришівському районі Київської області) 1378,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання ухвалою законної сили.

Суддя ОСОБА_4

922/1150/16