ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2016 р. Справа № 922/735/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Гетьман Р.А., суддя Тихий П.В.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача не зявився

відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№1144Х/1-8) на рішення господарського суду Харківської області від 05 квітня 2016 року у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Парк Харків", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трубопровідрембуд", м. Харків

про стягнення 34 069,96 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "ОСОБА_1 Харків", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив стягнути з ТОВ "Трубопровідрембуд" заборгованість в розмірі 34 069,96 грн., що виникла у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором поставки №16/13 від 22.04.2013 р. в частині оплати отриманого товару.

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.04.2016 р. у справі №922/735/16 (суддя Калантай М.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Трубопровідрембуд" на користь ТОВ "ОСОБА_1 Парк Харків" 16 992,50 грн. основного боргу, 3 126,62 грн. пені, 813,74 грн. витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення прийнято з порушенням норм процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд не надав відповідачу можливості взяти участь у судовому засіданні по справі та надати заперечення з обґрунтованою правовою позицією. Просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю.

У звязку з відпусткою суддів Камишевої Л.М., Пелипенко Н.М. протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2016 року для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А.

Позивач вимоги ухвали суду від 20.04.2016 р. не виконав, відзив на апеляційну скаргу та документи в обґрунтування своїх заперечень не надав.

Сторони своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень.

Колегія суддів вважає, що судом виконано процесуальний обовязок щодо повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог пункту 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002 р. за №75, вважає, що не зявлення в судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду справи, тому справа розглядається відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.04.2013 р. між ТОВ "ОСОБА_1 Харків" (постачальник) та ТОВ "Трубопровідрембуд" (замовник) укладено договір поставки №16/13, згідно п. 1.1 якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність замовника товар на підставі замовлень на постачання визначених в додатку №1 до цього договору, а відповідач зобов'язався прийняти цей товар та оплатити його згідно рахунка-фактури та на умовах, визначених договором (а.с. 10-13).

Пунктом 1.2 договору передбачено, що предмет поставки (товар) системи поверхневого водовідведення, перелік якого зазначається замовником в замовленнях на постачання.

Передача постачальником і прийом замовником товару засвідчується видатковою накладною, що підписується уповноваженими представниками сторін. Терміном (датою) постачання вважається дата підписання видаткової накладної, за якою покупець одержав товар від постачальника (п.п. 4.1.1, 4.1.2 договору).

Згідно п. 4.2 договору термін постачання товару: 10 банківських днів з дати підписання специфікації (додаток №2).

Ціна товару відображається в специфікації (додаток №2), що є невід'ємною частиною договору (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 6.2 договору замовник зобов'язаний повністю оплатити товар протягом 45 календарних днів з моменту його отримання.

На виконання умов договору згідно замовлення №1 від 22.04.2013 р. (а.с. 16) та специфікації №1 від 22.04.2013 р. (а.с. 17) ТОВ "ОСОБА_1 Харків" поставило відповідачу товар на загальну суму 16 992,50 грн.

Факт поставки та отримання товару підтверджується видатковою накладною №51 від 29.04.2013 р. та довіреністю №5 від 29.04.2013 р. (а.с. 18, 19).

Замовник зобовязання щодо здійснення оплати за отриманий товар не виконав, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 16 992,50 грн.

З метою вирішення питання погашення заборгованості постачальник 14.11.2014 р. звернувся до ТОВ "Трубопровідрембуд" з претензією (вих. №69), в якій просив протягом 10-ти банківських днів перерахувати на розрахунковий рахунок товариства суму заборгованості в розмірі 16 992,50 грн. (а.с. 20-21).

У відповідь на претензію ТОВ "Трубопровідрембуд" надало гарантійний лист №1/17-11 від 17.11.2014 р., в якому зобов'язалось погасити борг до 31.12.2014 р. (а.с. 23).

Проте, у визначений строк замовник оплату за поставлений товар не здійснив, що стало підставою для звернення ТОВ "ОСОБА_1 Харків" до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення основного боргу в розмірі 16 992,50 грн. та пені в розмірі 17 077,46 грн.

В обґрунтування позову ТОВ "ОСОБА_1 Харків" посилається на умови договору поставки №16/13 від 22.04.2013 р., вимоги ст. 712 Цивільного кодексу України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань".

Господарський суд, частково задовольняючи позовні вимоги, визнав їх обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 16 992,50 грн. та пені в розмірі 3 126,62 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду з огляду на таке.

Предметом розгляду у даній справі є правовідносини, що виникли між сторонами на підставі договору поставки.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ч. 1.ст. 664 Цивільного кодексу України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вже зазначалось вище, на виконання умов договору №16/13 від 22.04.2013 р. позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 16 992,50 грн. Факт прийняття товару підтверджується видатковою накладною, довіреністю виданою відповідачем уповноваженому представнику.

В п. 6.2 договору сторони погодили, що замовник зобов'язаний повністю оплатити товар протягом 45 календарних днів з моменту його отримання.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України).

Отже, останнім днем строку оплати поставленого за спірним договором товару, виходячи з умов пункту 6.2 договору, є 13.06.2013 р.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку про наявність боргу за спірним договором, що підтверджується належними доказами здійснення поставки товару за договором №16/13 від 22.04.2013 р. - видатковою накладною №51 від 29.04.2013 р., довіреністю на одержання товарно-матеріальних цінностей №5 від 29.04.2013 р., а також актами звірки взаєморозрахунків станом на 30.11.2013 р. та на 17.11.2014 р. (а.с. 22, 24), підписаними та скріпленими печатками обох сторін; відсутність доказів на підтвердження оплати за поставлений товар.

Вищенаведене, на думку колегії суддів, свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 16 992,50 грн.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, який відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 13 950,84 грн. пені з тих підстав, що вони заявлені з порушенням ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, враховуючи наступне.

За ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3,ст. 4 Закону).

Пунктом 9.3 договору сторони узгодили, що в разі невиконання покупцем положень пункту 6.2 цього договору на вимогу постачальника замовник зобов'язаний сплатити останньому пеню у розмірі 0,1 відсотків від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Враховуючи наведене, беручи до уваги, що останнім днем строку оплати поставленого за спірним договором товару, виходячи з умов пункту 6.2 договору, є 13.06.2013 р., пеня за прострочення виконання зобовязання за спірним договором повинна була нараховуватися за період з 14.06.2013 р. по 14.12.2013 р.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем в порушення вищевказаних приписів заявлено вимоги про стягнення пені, нарахованої за період 14.06.2013 р. - 14.03.2016 р., тобто по закінченню визначених Законом строків.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм процесуального права, а саме, неналежне повідомлення його про час та місце проведення судового засідання, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

Як зазначає апелянт, ухвала господарського суду Харківської області від 16.03.2016 р. про порушення провадження у справі, згідно якої розгляд справи призначений на 05.04.2016 р., була отримана ним 11.04.2016 р., тобто після дати прийняття рішення у справі.

Таким чином, невчасно отримавши ухвалу суду відповідач при розгляді справи та прийнятті рішення про задоволення позову був фактично позбавлений права на заперечення та надання необхідних документів для повного та всебічного розгляду справи.

Проте, при дослідження матеріалів справи колегією суддів встановлено, що 16.03.2016 р. ухвалою господарського суду Харківської області порушено провадження у справі №922/735/16, розгляд справи призначено на 05.04.2016 р. об 10 год. 30 хв. Вказана ухвала 21.03.2016 р. (вих. №007229) направлена відповідачу та отримана за довіреністю уповноваженою особою відповідача 25.03.2016 р., що підтверджується наявним в матеріалах справи зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 27).

Наведене свідчить про обізнаність відповідача про розгляд справи за його участю в господарському суді Харківської області.

Проте, відповідач своїми процесуальними правами не скористався, вимоги ухвали суду не виконав, відзив на позовну заяву та документи в обґрунтування своїх заперечень своєчасно не надав, свого представника в судове засідання 05.04.2016 р. не направив, про причини неявки суд не повідомив.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, а невиконання відповідачем вимог ухвали суду та нескористання наданими йому процесуальним законом правами не є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апеляційні вимоги не підтверджені належними доказами, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для їх задоволення.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 05.04.2016 р. у справі №922/735/16 прийняте при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні, в звязку з чим, апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 22, 85, 91, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 05.04.2016 р. у справі №922/735/16 залишити без змін.

Повна постанова підписана 12.05.2016 р.

Головуючий суддя Івакіна В.О.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Тихий П.В.